232* EDV. KINBERG. 



af samma slag inom de län eller länsdelar, där skogsvärdsafgift nu upptages, 

 utgöra endast 4 procent af utmarksarealen. 



Mot ofvan omförmälda statsanslag af 64,000 kronor för den enskilda skogs- 

 vårdens främjande i berörda två län har anmärkts, att ett sådant anslag skulle 

 betunga landets alla skattedragande, ehuru det vore afsedt att komma endast 

 en begränsad del af landet till godo. Men om i stället för ett dylikt anslag 

 skulle införas skogsvårdsafgift, finge staten, på sätt ofvan är visadt, vidkännas 

 i skogsförsäljningsinkomst en minskning, som till beloppet icke understiger 

 utan mer eller mindre öfverstiger ifrågavarande anslag, hvartill kommer att, 

 då utsyningsafgifternas upphörande gjorts till villkor för skogsvårdsafgiften, 

 statsverket ytterligare skulle få vidkännas minskning i skogsmedlen med om- 

 kring 33,000 kronor. Landets skattedragande skulle blifva mera betungade 

 härigenom än af det föreslagna statsanslaget. 



Emot reservanternas förslag att genom anslag af länens lokala korpora- 

 tioner på sätt nu sker vinna ökning uti de skogsvårdsmedel, som genom stats- 

 anslag kunna erhållas, ehuru med den ändring likväl, att korporationernas 

 anslag tillsammans skulle utgöra allenast en fjärdedel i stället för hälften af 

 statsanslaget, har anmärkts, att »det blefve alla skattepliktiga i de två norra 

 länen, som skulle bekosta skogsvården för en liten del af länens jordägare». 

 Men med lika god rätt skulle ett sådant resonemang kunna tillämpas i fråga om 

 skogsvårdsafgift, ty lika litet som skattepliktiga kunna skogsvårdsafgiftspliktiga 

 alla komma i åtnjutande af så stor del af skogsvårdsmedlen, att de kunna 

 därmed bekosta sin skogsvård. I intetdera fallet kan dessutom ens vara fråga 

 om att med ifrågavarande skogsvårdsmedel helt täcka kostnaden för jordäga- 

 gares skogsvårdsarbete. Anmärkningen faller på sin öfverdrift. Då emellertid 

 dessa korporationer redan under en längre tid funnit det för resp. läns skogs- 

 vård vara gagneligt att genom anslag, motsvarande hälften af hvad staten 

 lämnar, öka länens skogsvårdsmedel, torde, om större statsanslag kunde i 

 enlighet med reservanternas förslag beredas, med allt skäl kunna antagas, att 

 samma korporationer skulle vara villiga fortfarande anslå medel för skogsvår- 

 den, till beloppet motsvarande en fjärdedel af hvad staten anvisar. 



Granskarens ifriga förordande af skogsvårdsafgift synes egentligen grunda 

 sig på det mycket rikliga afgiftsbelopp, som på grund af afverkningar från 

 kronoskogar skulle uti ifrågavarande två län vara att påräkna. Han tänker 

 sig (se sid. 14), att de smärre skogsägarna, som behöfva lockas till utförande 

 af skogsvårdsarbeten, kunde af dessa medel erhålla en relativt större andel 

 af den erforderliga totalkostnaden för utförda arbeten än andra, som icke 

 behöfva lockas, alltså bolagen, hvilka då kunde komma i åtnjutande af bidrag, 

 motsvarande efter afdrag af allmänna kostnader deras inbetalda afgifter. 

 Detta är i själfva verket, ehuru på en omväg, ungefär detsamma som reser- 

 vanternas förslag innebär, nämligen användande af statsmedel för den enskilda 

 skogsvården inom nämnda två län, afsedt att i första rummet eller företrädes- 

 vis främja smärre jordägares skogsvård genom bidrag till därför nödiga ar- 

 beten, dock med den väsentliga skillnaden, att genom skogsvårdsafgiftens 

 införande statens bidrag såsom indirekt icke kan på förhand beräknas och 

 begränsas utan med skogsafverkningarnas stegrade belopp i mån af orternas 

 utveckling i fråga om kommunikationer m. m. kommer att efter hand väsent- 

 ligt ökas. Denna omväg, med hvilken utsyningsafgiftens efterskänkande med 

 åtföljande ytterligare minskning i statens skogsmedel är förbunden, ställer sig 



