234"^ EDV. KINBERG. 



som ligga till grund för detsamma. Då emellertid anteckningarna frän ut- 

 redningen finnas tillgängliga, meddelas de här med anledning af granskarens 

 anmärkningar. 



Pä grund af statistiska utredningar i är kändt, hurusom de norrländska 

 hemmansbrukens antal under perioden 1870 — 1900 har icke endast bibehållit 

 sig vid sitt förra antal, utan ökats i större män än i andra delar af riket 

 samt att emigrationen och utflyttningarna till städerna därjämte frätt mindre 

 pä den norrländska bondeklassens naturliga tillväxt än hvad fallet varit i syd- 

 ligare provinser. Orsakerna härtill tillskrifver man de större möjligheterna i 

 norra Sverige till hemmansdelningar och utflyttningar. 



Detta äger sin tillämpning särskildt på lappmarkerna. Men orsaken till 

 hemmansbrukens och den jordbrukande klassens ökning här är i första rum- 

 met att söka uti den i ifrågavarande landsdels ekonomiska lif ingrijmnde ägo- 

 reglering, som genom den allmänna afvittringen kommit till stånd under om- 

 förmälda period. Afvittringen tog nämligen sin början 1873 och har med 

 undantag af trakterna i inre höglandet afslutats före är 1900. Vid denna 

 ägoreglering ha betydande odlings- och skogsområden från kronans marker 

 tilldelats .såväl förut befintliga som en mångfald under afvittringens förlopp 

 nybildade hemman, nybyggen eller lägenheter. Härigenom ha talrika tillfällen 

 till nya bosättningar, arbetstillfällen eller förvärfskällor yppats, och den all- 

 männa ställningen har synts vara lofvande för framtiden. 



Men befolkningsstatistiken för tiden efter är 1900 visar tyvärr, att vid 

 sekelskiftet en betänklig omkastning ägt rum i förenämnda utveckling. Om 

 man undantager Gellivare och Juckasjärvi socknar, där på grund af de stora 

 malmfälten alldeles särskilda förhållanden råda, utgjorde antalet emigranter 

 trän lappmarkerna under tioårsperioden 1881 — 1890 och 1891 — 1900 resp. 

 713 och 434, men steg under de nio åren 1901 — 1909 till 1,509. Medan 

 den förlust, som denna landsdel fick vidkännas genom omflyttningen öfver- 

 hufvudtaget, den inrikes och utrikes sammanräknade, under de två nämnda 

 tioårsperioderna uppgick till 1,260 personer, sprang denna siflVa under de nio 

 åren 1901 — 1909 upp till 2,888 eller i medeltal för är 321 mot endast 63 

 under 2 o-årsperioden 1881 — 1900. Den mer än femdubblades. Statistiken för 

 19 10 utvisar att detta års förlust genom sådan omflyttning ökats. 



Fattigvårdsstatistiken visar följanda resultat: intill är 1900 utgjorde an- 

 talet understödstagare i de ifrågavarande kommunerna i allmänhet en lägre 

 procent af befolkningen — i medeltal 3,6 ^ — än hvad fallet var på rikets 

 landsbygd i dess helhet. Med år 1900 synes förhållandet hafva ändrats. 

 Under det att antalet understödstagare pä rikets hela landsbygd successivt 

 minskas från 3,9 % af folkmängden är 1900 till 3,6 % år 1909, utgjorde 

 motsvarande siffror för nu ifrågavarande lappmarkskommuner: år 1900 3,74 % , 

 är 1901 3,71 X, år 1902 4,20 X, är 1903 4,50 %', år 1904 4,86 %, år 1905 

 5,10 %, år 1906 4,86 X. år 1907 4,87 %, år 1908 5,40 %, år 1909 5,14 %' 

 och år 1910 5,30%. 



Likaledes hafva fattigvårdskostnaderna ökats. Dessa utgjorde i samma 

 kommuner år 1888 35,989 kronor, år 1892 47,430 kronor, år 1902 84,500 

 kronor, är 1905 121,295 och år 1908 156,242 kronor. 



Häraf framgår att det ej endast är fattigvårdskostnaderna, utan äfven 

 understödstagarnas antal som ökats. 



^ Emigrationsutredning. Om bondeståndets undergräfvande. 



