SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT, FACKAFDELNINGEN IQ 1 3. H. 4. 



Om Nepticula sericopeza Zell, ett skadedjur på 

 lönnens frukter. 



Af Ivar Trägårdh. 



Inledning. 



Släktet Nepticula bland småfjärilarna omfattar de minsta formerna 

 bland dessa, verkliga pygméer. hvilkas bredd mellan vingspetsarna ej 

 öfverstiger 8 mm. och sällan blir mera än 4—5 mm. 



Alla kända arters larver äro minerare och det är särskildt inom 

 familjerna Rosaceae, Salicina^ och Cupulifer^e som de söka sina närings- 

 växter, i det att omkring ^/e af dem lefver i dessas blad; så t. ex. hyser 

 björken 8 arter, hagtorn 6, eken 5 o. s. v. I motsättning till så många 

 andra bladminerare bland småfjärilarna visa släktet Nepticulas larver 

 ingen utpräglad åldersdimorfism under sin utveckling; det är visserligen 

 sannt, att i flera fall de yngre stadierna af en art afvika från de äldre 

 genom olika färg, teckningar och form af protoracalskölden, men mun- 

 delarna och kroppens form äro af samma typ under hela utvecklingen. 

 Detta är gifvetvis ett primitivt drag hos släktet och bestyrker den på 

 andra skäl grundade uppfattningen, att det är ett af de ålderdomligaste 

 af de nu lefvande fjärilarna, vid sidan af Erioa-ania och Micropteryx. 



För öfrigt visa de en serie af tillpassningar till sitt minerande lef- 

 nadssätt; så t. ex. saknas fullkomligt verkliga ben pä toracalsegmenten, 

 men i stället finnas vanligen 8 par korta, in- och utstjälpbara utskott 

 på buksidan, hufvudet är till stor del indraget i protorax o. s. v. 



De flesta arters larver lämna minorna vid förpuppningen och spinna 

 sig en kokong; flera arter öfvervintra som larver i kokongerna och ett 

 par synas spinna temporära öfvervintringskokonger, som de på våren 

 öfvergifva för att spinna sig nya, definitiva kokonger, hvari de för- 

 puppas. 



Många arter hafva två generationer årligen, hos somliga synas flera 

 generationer hinna komma till utveckling, och slutligen finnas några 

 arter, t. ex. X. angulifasciella, som minerar Rosa caninas blad på hösten, 

 hvilka hafva blott en generation årligen. De arter, som hafva flera 



