296* 



IVAR TRAGARDH. 



Väl anländ dit, förtär larven större delen af fröet och fyller ut 

 frörummet med sina brunaktiga exkrement. Ofta går larven äfven in i 

 motsatt frörum och förtär äfven fröet i detta. 



Xär larven är fullväxt, beger den sig ut, men i motsats till förut 

 är den nu nog stark att bryta sig igenom fröväggen hvar som helst; 

 den beger sig därvid ofta äfven till den andra halfvan af frukten och 

 kryper ut genom ett halfcirkelformigt hål, som den skär ut på alldeles 

 samma sätt som de bladminerande arterna af släktet. 



På fig. 5 är den sista delen af gången uppskuren och blottlagd: 

 man ser huru den går från det angripna fröet snedt öfver till det motsatta. 

 Förpuppningen försiggår antingen på frukten och i så fall van- 

 ligen tätt intill fruktskaftet eller också hissar sig larven ned på något blad 



och spinner där sin kokong; 

 då det ju alltid måste bero 

 på en slump, om larven, när 

 den hissar sig ned, träffar på 

 ett blad, måste man väl an- 

 taga, att en del larver hamna 

 på marken, ty någon förmåga 

 att krypa ha larverna på 

 grund af sin brist på verkliga 

 ben icke, och deras enda 

 sätt att lämna frukten är att 

 fira sig ned på en silkes- 

 tråd. 



Kokongen är af en myc- 

 ket intressant byggnad, som den, att döma af bilderna i Staintons 

 arbete, delar åtminstone med några andra arter. 



Egendomligt nog synes man emellertid ej ha studerat Nepiiculas 

 kokonger närmare; man finner visserligen detaljerade uppgifter om deras 

 färg, storlek och form, men principen för deras byggnad synes man ej 

 ha lagt märke till, hvilket är så mycket mer förvånande, som man ju 

 i andra afseenden ägnat ett ingående studium åt släktets biologi. 



Och angående det sätt, hvarpå puppan kommer ut ur kokongen, 

 hvilket naturligtvis på det närmaste afhänger af kokongens byggnad, 

 finner man endast följande uppgift (TUTT, s. 177) »When the imago is 

 matured and ready for emergence, the pupa forces its anterior segments 

 out of the cocoon». 



Kokongen (fig. 4) är till färgen bjärt rödgul, samt 4 mm. lång och 

 3 mm. bred, till formen bredt oval samt högst i midten; ytan är skrynklig 

 och fårad och fårorna stråla ut radiärt från toppen. Denna ytskulptur 



Auctor foto. 



Fig. 4. Kokonger, sedda uppifrån, i den högra synes 

 pupphuden sitta kvar. Omkr. 7 ggr förstor. 



