SKOGSADMINISTRATIONEN. 32?* 



Domänstyrelsens underdåniga yttrande rörande meritberäkning för 

 vissa länsjägmästare. 



Till KONUNGEN. 



Genom nådig remiss den 14 december 1911 har Eders Kungl. Majrt anmodat domän- 

 styrelsen alt med anledning af hvad länsjägmästarna uti underdånig skrift den 9 dece.nber 

 191 1 anfört afgifva förnyadt underdånigt utlåtande angående rätt för sådana länsjägmästare, 

 som fullgjort hvad som erfordras för vinnande af anställning såsom tjänstemän i skogsstaten, 

 att vid tillsättande af sådan befattning fä räkna sig tillgodo väl vitsordad tjänstgöring hos 

 skogsvärdsstyrelse. 



För att tagas i öfvervägande vid afgifvande af nyssnämnda underdåniga utlåtande har 

 med nådig remiss den 7 sistlidne månad till domänstyrelsen öfverlämnats af de extra jäg- 

 mästarnas förbund till Eders Kungl. Maj:t den 25 sistlidne februari afgifvet underdånigt ytt- 

 rande i samma ärende. 



I sin underdåniga skrifvelse den 9 december 1911 hafva länsjägmästarna bland annat 

 — under erinran att domänstyrelsen föreslagit, för vinnande af största uppslutning kring 

 länsjägmästartjänsterna, att länsjägmästarna, i stället för att beredas tillfälle att återgå till 

 statens skogsförvaltning, borde gifvas en väl aflönad fast anställning och tillförsäkras en be- 

 tryggad ålderdom genom rätt till pension — framhållit, att det vore högst osannolikt, att 

 den enskilda skogsvårdens intressen i föreliggande hänseende skulle blifva väl tillgodosedda 

 genom vidtagande af enbart de anordningar, som domänsiyrelsen föreslagit. Såsom skäl 

 härför har af länsjägmästarna anförts, att för dessas verksamhet, som ginge ut på ett för- 

 bättrande af den enskildes skogsvård pä upplysningens och öfverenskommelsens väg, kräfdes 

 af utöfvaren en rent individuell lämplighet för kallet, hvadan, om en extra jägmästare funne 

 sig eller befunnes mindre skickad för arbetet i fråga, skogsvården skulle vinna på om 

 denna tjänsteman ej vore bunden i ekonomiskt hänseende af sin tjänst utan kunde söka sig 

 ut från densamma till skogsstatstjänst. 



Vidare hafva länsjägmästarna ytterligare betonat likheten mellan deras egen och skogs- 

 ingenjörernas tjänstgöring, i följd hvaraf de — ehuru de medgifva, att länsjägmästarna där- 

 igenom skulle erhålla något försprång framför de jämnåriga extra tjänstemännen inom skogs- 

 staten — yrka, dels att den verksamhet, som utöfvas af länsjägmästare, hvilken fullgjort 

 hvad som erfordras för vinnande af anställning såsom tjänsteman i skogsstaten, skall, med 

 på särskilda skäl angifna undantag för Malmöhus län samt Kristianstads och Blekinge län 

 för tiden intill den I januari 1910 äfvensom Västmanlands län för viss tid, vid besättande 

 af ordinarie tjänst inom statens skogsförvaltning åsättas samma värde som skogsingenjörernas 

 verksamhet, dels att länsjägmästarna måtte erhålla en fastare anställning med rätt till pension. 



De extra jägmästarnas förbund har genom sin ordförande, D. af Wahlberg, i sin un- 

 derdåniga skrifvelse den 25 sistlidne februari i hufvudsak anfört följande. 



Skogsvårdsstyrelsernas anspråk att få gälla såsom en fullt officiell och statslig myndighet, 

 hvilken vid val af och kontroll ä sina skogstjänstemän redan i och för sig borde äga aukto- 

 ritet nog för att meritera dessa för blifvande statstjänst, stode alls icke i öfverensstämmelse 

 med det sätt, på hvilket skogsvårdsstyrelserna tillsatte länsjägmästaretjänsterna och hvilket 

 fullt öfverensstämde med den enskildes sätt att välja sina skogsförvaltare, något som förbun- 

 det i sin föregående underdåniga skrifvelse styrkt, och som ytterligare befästades genom vissa 

 senare skedda länsjägmästaretillsättningar. Skogsvårdsstyrelsernas och länsjägmästarnas huf- 

 vudargument, att de sistnämndas arbete rent fackligt skulle vara af så sammansatt och kräf- 

 vande natur, att det måste anses lika bra som eller bättre än många extra befattningar inom 

 skogsstaten förbereda för revirförvaltningstjänst och sålunda också borde i motsvaramle grad 

 meritera för denna, kunde med samma fog anföras för att i bolags- eller rent privat tjänst 

 anställda personer med högsta skogliga utbildning skulle äga rätt att beräkna meriter vid 

 sökande af statens ordinarie l:a grads tjänster. En sådan fri yrkeskonkurrens till skogs- 

 staten skulle likväl ur skogsförvaltningssynpunkt blifva till direkt skada för staten, såvida 

 icke samtidigt löneförmånerna för samtliga tjänstemannagrupper, extra såväl som ordinarie, 

 ändrades till full j^aritet med likåldriga skogsmäns utom skogsstaten, hvilket skulle kräfva 

 en afsevärd löneförhöjning öfver lag för statstjänstemännen. Kompensationen för den lägre 

 löneskala, som staten kunnat bjuda, hade hittills just legat i den garanti för framtiden, som 

 nu gällande meritsystem gifvit. Icke heller kunde någon brist på fullt kompetenta aspiran- 

 ter till ordinarie skogsstatsijänster motivera en ytterligare ökning af konkurrensen om dessa 

 platser. I själfva \erket hade en alltjämt fortgående påbyggnad af extra-ordinarie-systemet 

 inom skogsstaten efter hand skapat en situation, som alldeles oafsedt länsjägmästarnas fordran 

 på meriter, skulle tvingat de extra jägmästarnas förbund att nu påkalla Eders Kungl. Maj:ts 



