342"^ EUG. HEMNERG. 



vid Rönnerum och Dyestad i Runstens s:n» (se SJÖSTRAND). Enstaka 

 vackert träd vid Mossberga i Högsrum (se Hemmendorff, sid. 36). 

 Vidare förekommer trädet i Thorslunda vid Tveta, i Kastlösa s:n vid 

 Vetterstad, vid Ottenby kungsgård m. fl. st. i södra delen af ön. 



Märkligt är att Linné (Ölandsresan) ingenstädes omnämner före- 

 komsten af afvenbok. 



Medan de öfriga skogsträden, under förutsättning af lämpliga stånd- 

 orter: klimat, jordmån, ljus, förmå blanda sig med hvarandra, sålunda 

 exempelvis ek, bok, björk med barrträden, undviker afvenboken inom 

 hela sitt utbredningsområde blandning med barrskogen, för så vidt deji- 

 nas 7naykbetäck7iing iitgöres af risväxter. 



Visserligen kan afvenboken äfven förekomma i tallskog, hvilket för- 

 hållande jag iakttagit på flera ställen i nordöstra Tyskland och sydöstra 

 Ryssland, men i dessa fall har tallskogens marktäcke utgjorts af barr- 

 affall, gräsfilt, svaga mossor eller kalkälskande örter. Likaledes före- 

 kommer den stundom på ljungmarker, såsom inom vissa delar af Väst- 

 preussen och Holland, hvilket förhållande upprepas på många lokaler i 

 norra Skåne, men i sådana fall har ståndorten fordom upptagits af löf- 

 skog, hvilken uthuggits, hvarefter ljungen inflyttat på den devasterade 

 marken, medan den svårutrotade afvenboken, med rötter djupt ned i 

 alfven, bibehållit sig kvar å ståndorten. 



Afvenboken är sålunda ett trädslag, som för sin utspridning förut- 

 sätter befintligheten af löfskog (undantagsvis tallskog) med marktäcke af 

 löf och gräs och i allmänhet »mild» humus. I många fall har jag iakt- 

 tagit, huruledes från rikt fruktificerande afvenbokar, som befunnit sig 

 mellan löf- och barrskogsbestånd, spridningen försiggått inåt de förra, 

 men aldrig i de senare. Och likväl hafva talrika frön hamnat i barr- 

 skogen, hafva grott, men redan i hjärtbladsperioden gått under. Man 

 skulle närmast söka förklara detta sakförhållande genom fältskiktets (å 

 höglända lokaler: ljung, lingonris och ställvis mjölonris, å fuktiga: lingon- 

 och blåbärsris, å syrliga: blåbärs- och odonris, allt med bottenskikt af 

 mossor) råhumusprodukter, som verka dödande på den unga afvenboks- 

 plantan. Men denna förklaring strandar på det sakförhållandet, att vid 

 marktäckets aflägsnande, sorgfällig markberedning och sådd af afven- 

 boksfrö, de uppkomna plantorna likväl icke kunna hållas vid lif eller 

 fortväxa. 



I själfva verket tyckes hvarje växt (resp. växtsamhälle) hos sig i 

 symbios samla vissa bakterier, som äro gagnande för densamma, men 

 fientliga mot andra organismer, hvilka därigenom utestängas från inflytt- 

 ning å de förras växtplatser. Produkten af de ståndorten behärskande 



