AFVENBOKEN, DESS UTBREDNING I EUROPA OCH SPRIDNINGSBIOLOGI. 345* 



Beträfifande afvenbokens återinvandring till Skandinavien under nu- 

 tiden äro alla auktorer ense i åsikten, att denna skett under ett jäm- 

 förelsevis sent tidsskede, samt de flesta, att afvenbokens invandring ägt 

 rum senare än bokens. 



Att återinvandringen mot norden skett från sydliga centra ädaga- 

 lägges af det sakförhållandet, att rester af detta trädslag blifvit flerestä- 

 des funna i postglaciala mossar i Holstein. Sålunda hafva talrika rester 

 anträffats i mossarna i Lauenburg, Beldorf och (jrossen Bornholt, lik- 

 som äfven i Kuden och Helgoland, hvarförutom rester påträffats i Bel- 

 zig och Hornerdingen (se Fisciier-Benzon). 



Gunnar Andersson anser, att samtidigt med den insulära Ilex- 

 floran invandrade afvenboken, jämte storbladiga linden och nafverlönnen, 

 under ekperiodens senare del till de allra sydligaste delarna af Skandi- 

 navien — således före boken (jfr. Andersson). 



Enligt ROSTRUP hör afvenboken till de sist invandrade träden och 

 kom senare än boken. E, Warming (se Warming) säger: »Naar i den 

 postglaciale Tid den (afvenboken) invandrede, om noget för, omtrent 

 samtidig med, eller senere end Bogen, er uvist; det sidste synes rimligt 

 efter dens Förekomst hos os.» 



Enligt C. Kurck förekommer afvenboken, lika litet som boken i 

 kalktuffen vid Benestad i s. ö. Skåne, ej heller, enHgt samma författare, 

 i flera af honom undersökta kalktuffer i såväl västra som östra Skåne 

 (se Kurck I och II). 



Analogt med förhållandet i Sverige ligger afvenbokens historiska 

 nordgräns i England betydligt sydligare än bokens. Afvenboken har 

 äfven i nämnda land långt ifrån uppnått sin klimatologiska nordgräns. 

 Medan sålunda afvenbokens spontana nordgräns, som i det föregående 

 påvisats, ligger mellan graderna 50 och 53, befinner sig bokens nord- 



hibehällit sig och fortlefvat till nutiden. Endast en omfattande klimatrubbning torde varit 

 i stånd att låta detta trädslag, jämte öfrig skogsvegetation försvinna. Och med detta anta- 

 gande framträder tanken pä förnyad klimatförsämring och nedisning (interglacial). 



En annan, ehuru hypotetisk förklaring torde kunna gifvas till afvenboksfyndet i Sotc 

 mosse, nämligen andsträcket på våren. Antagom att afvenboken befunnit sig pä återvand- 

 ring mot norden under Litorinatidens sista skede, och där\'id grupp- eller beståndsvis hun- 

 nit till de kontinentala områdena i södra och sydvästra delen af nuvarande Östersjön. Gräs- 

 änder pä värsträck mot norden kunde där hafva mättat sig, jämte annan föda, med afven- 

 bokens nötter, och efter öfverfärden, som endast tager några timmars tid, hvilat ut i sam- 

 lad flock på en göl i södra Skåne. I denna göl, sista resten af en igenväxande sjö, fäll- 

 des genom djurens träck tusentals afvenboksnötter till gölens gula bottendy. Gölen igen- 

 växte småningom oeh omdanades till nuvarande Söte mosse, i hvars 1,5 meter djupa torf- 

 lager nutiden upptäckt nötterna. 



Angående gräsänder såsom spridningsagens för detta trädslag relateras närmare i det 

 följande. 



