3 5 o* EUG. HEMBERG. 



marken i afvenbokshult, eller under enstaka träd, samt därvid tillgripa 

 de från svepena lossnade afvenboksnötterna till omväxling med bok- 

 ollonfödan. I brist på dessa hårda nötter tillgriper han hagtornens och 

 rönnens frukter, hvarvid kärnorna utplockas ur det köttiga frukthöljet 

 hvilket i stor myckenhet bitvis fälles till marken. 



Det är ett ofta iakttaget faktum, att gräsänder slå ner i ek- och 

 bokskogarna samt därvid med glupskhet förtära dessa trädslags fällda 

 ollon. Jag har vid tillfälle af spärsnö i Blekinge iakttagit, huru några 

 gräsänder vandrat från hafsstranden till ett litet närbeläget afvenboks- 

 bestånd med till största delen fallna frukter. Af spåren och de revide- 

 rade löfmassorna framgick med all tydlighet, att gräsänderna här gjort 

 sig ett mål på de nedfallna afvenboksnötterna. 



För öfrigt torde flera andra fågelarter, exempelvis bofinken, jämte 

 andra finkarter i någon mån bidraga till afvenbokens endozoiska, såväl 

 lokal- som fjärrspridning. 



b) Den synzoiska spridningsfoTmen. 



Det är sedan länge kändt, att åtskilHga af våra nordiska såväl 

 däggdjur som fåglar till vinterförråd insamla frukter och andra alster af 

 växtriket, samt dölja förråden på endast af samlaren kända lokaler. 

 Stundom väljas förrådskamrarna i ihåliga träd, grenklykor, jordhål o. s. v., 

 hvarvid förråden hopas i .större eller mindre mängd, i andra fall åter 

 gömmas frukter och frön enstaka under mosstäcket, vid trädrötter eller 

 å andra af samlaren utsedda ställen. 



I en del fall komma förråden samlaren till godo, i andra glömmas 

 de, eller blifva kvarliggande, när samlaren lämnat trakten eller omkom- 

 mit. Endast sällan (ex. flygrönn) komma de växtfrön, som dolts i kly- 

 kor och trädhål, till utveckling, och samma är förhållandet med de i 

 stenrös och djupare jordhål gömda. Däremot komma mängder af i mos- 

 san eller vid jordytan gömda och bortglömda frukter och frön till gro- 

 ning och utveckling. Spridningseflekten ökas emellertid genom de mas- 

 sor af frön och frukter, som under .själfva samlingsarbetet tappas eller 

 på annat sätt förloras och därigenom spridas omkring i omgifningen. 



De däggdjur, som i synnerhet befordra synzoisk spridning af afven- 

 bokens nötfrukter, äro ekorren, sorkarna och skogsmössen. Ekorren bör- 

 jar afbita afvenbokens enskilda fruktsvepen redan i oktober, medan de 

 kvarsitta på trädet, affröar somliga svepen och släpper andra till mar- 

 ken. På marken fortsätter han sedan måltiden. Han afskalar först fröets 

 gröna, hinnaktiga hölje, och blottar sedan kärnan genom att gnaga ett 

 litet hål på fröets bredsida. Han är en arg frossare på detta trädslags 

 frukter, hvilka han med vidsittande svepe stundom synes bära i munnen 



