354* EUG. HEMBERG. 



Gräsändernas migrationsvägar äro dels fluviala och dels littorala. 

 Utmed hertigdömenas ostkust och danska öarnas kuster, eller med andra 

 ord i sydvästligaste delen af Baltiska hafvet, går den ena af gräsänder- 

 nas stora flyttningsvägar, medan den andra stora stråkvägen går öfver 

 södra delen af Östersjön, från mynningen af Öder via Bornholm till 

 Skånes sydkust, samt från utloppet af Weichselfioden till Blekinge och 

 Kalmar sund. 



Migrationerna gå vidare mot norden, dels uppåt de i Östersjön eller 

 södra Kattegatt utfallande strömmarna, och dels utmed landets kustlinjer. 



Dessa invandringsvägar korrespondera i det närmaste med afven- 

 bokens förekomst i ådalarna, såsom i Lagafiodens, Rönne- och isynner- 

 het Köpingeådalens, vidare i Helgeåns, Mörrums- och Ronnebyåns om- 

 råden, liksom äfven i södra Kalmar läns kusttrakter samt på Öland. 

 Som i det föregående påvisats förekommer afvenboken å den isolerade 

 ön Bornholm. Under antagande* att den migrerande gräsandens flyg- 

 hastighet i medeltal utgör 20 meter pr sekund, tillryggalägger hon såle- 

 des under en timmas flykt en våglängd af 72 kilometer. Afståndet 

 mellan Weichselflodens utlopp och Blekingska kusten utgör omkring 

 300 kilometer, hvilken våglängd af anden likväl kan tillryggaläggas på 

 en tid af 4 timmar. 



Mellan Holsteins kust och Skånes centrala delar är ett afstånd af 

 250 kilometer, hvilken våglängd under fortsatt flykt af andskaran kan 

 tillryggaläggas pä 3 ^/^ timmar. 



Kortaste afståndet mellan Oderfiodens utlopp vid Svinemiinde till 

 Skånes sydkust är omkring 150 kilometer, hvadan gräsanden således på 

 föga mer än 2 timmar kan göra färden öfver Östersjön. 



Gräsanden, som pä morgonen mättat sig vid Nordtysklands flod- 

 mynningar med flodens afifallsprodukter och strandskogarnas ollon och 

 frön, samt därefter styr färden öfver Östersjön, bibehåller osmälta och 

 oförstörbara afvenbokens benhärda nötter, hvilka med fågelträcken hamna 

 på Sveriges kuster, måhända oftast i vattnen, men stundom på fåglar- 

 nas hviloställen å skärgårdens öar, eller å inlandets fasta mark. I de 

 fall, där de anemochora och hydrochora spridningsagentierna uteslutas, 

 såsom beträffande tunga frön eller sådana med kortvarig flytningsför- 

 måga, befordras fjärrspridningen uteslutande på endozoisk eller epizoisk 

 väg. Landförbindelser ^ ^invandringsbryggor>^ , äro således obehöjiiga, när 

 den mobila fägelvärldeji onibesöi-jer växtsp7'idningen öfver land och haf'"^'^- 



* öfver djurvärldens förflyttningshastighet finnas ganska tillförlitliga uppgifter. 

 ** Den danske botanisten C. H. Ostenfeld söker i sitt arbete: »Phyto-geographical 

 Studies, based upon observations of Phanerogamae and Pteridophyta» (i Botany oftheF^röes) 

 och med stöd af Knud Andersens: >^Meddelelser om Fseröernes Fugle», häfda satsen, att 



