AFVENBOKEN, DESS UTBREDNING I EUROPA OCH SPRIDNINGSBIOLOGI. 355* 



fåglarna alllid migrera med tom mage. Under en period af 4 — 5 år har nämligen innan- 

 mätet af alla fägelfynden vid danska fyrar blifvit undersökt med resultat, att alla utan un- 

 dantag voro tomma. 



Mot den förhastade slutledningen, att fågelvärlden alltid migrerar med tom mage, in- 

 lägger jag följande gensaga: 



Beträffande de nattmigrerande fåglar, som frekventera littorala och pelagiska flyttnings- 

 vägar och under långvarig flykt i mörka höstnätter, bländade af ljuset, torna mot fyrtor- 

 nens lanternin, torde nog — i enlighet med Anderskns undersökningar- — den pä aftonen 

 intagna födan hunnit att vid sammanstötningen vara digererad och afförd. Samma torde 

 vara förhållandet med de å fluviala eller >öfVerlandsvägar> dragande fåglar, hvilkas flyttning 

 måste påskyndas till följd af annalkande vinter. Det är nästan uteslutande dessa nattflyt- 

 tande fåglar, som falla offer vid fyrarna. 



Under vårens korta, ljusa nätter uteslutes i det närmaste lockelsen och faran för fyr- 

 tornen. 



Inom den egentliga migrationens ram försiggår emellertid, hufvudsakligen bland de 

 fröätande fåglarna, en bohemartad rörelse, en pro- och regressiv förflyttning inom relativt vid- 

 sträckta områden. Bland sådana växt- och fröätande fåglar må här framhållas bergfinkar, 

 dufvor, starar och gräsänder. 



Bergfinkar och dufvor infinna sig under bok- och ekollonår i ofantliga skaror i Skåne 

 försvinna när snöfall täcker marken (d. v. s. draga öfver till Danmark och Tyskland), för 

 att i smärre flockar återvända vid inträffande barmark. Jag har ä Skånes sydkust vid Sand- 

 hammaren i februari månad iakttagit starflockar på rekognoscering, medan snön betäckte 

 landet och sanddynerna och endast en smal strandremsa var snöfri. Flockarna, bestående 

 af hundratals individer, lyfte samtidigt och styrde i samlad hop färden utåt hafvet med rak 

 kurs på Riigen. När vattnen äro isfria under vintern, vimlar det af gräsänder i Skånes 

 sjöar och vid dess hafsstränder. Lägger vintern ett isband långs kusten, flytta änderna 

 öfver till Danmarks och Tysklands öppna vatten. Sätter storm och ström isbanden i drift 

 och hopar dem å Östersjöns syd- och sydväststränder, så återvända änderna till skåne- 

 kusten. 



Ofvannämnda strykarfåglar förflytta sig såväl om dagen som natten, deras luftiga prome- 

 nader mellan Östersjöns syd- och nordstränder, öfver Bälten och Sundet, taga endast en 

 eller annan timma i anspråk, och sålunda kan icke i dessa fall blifva tal om migration 

 med tom mage. Om äfven aftallsproduklen af den småningom smältande födan, och jämte 

 denna osmälta eller osmältbara frökorn, successivt afbördas under djurets flykt, faller sådan, 

 där färden går öfver land, på detta till växtspridningens favör. 



Under ifrågavarande fågelarters bohemartade migration mellan Nordtyskland, Danmark 

 och Skåne sker fröspridning utan tvifvel i stor skala, hufvudsakligen på endozoisk, men väl 

 äfven på epizoisk väg. 



I Uraltrakterna har jag under tvenne vårar iakttagit fågelmigrationen i Petschoradalen 

 och därvid undersökt innanmätet på en mängd fällda, fröätande fåglar, hvarvid utröntes, att 

 hårdskaliga frön befunnos osmälta. 



Att fåglarnas digestion är starkare än däggdjurens torde emellertid vara visst. Syn- 

 nerligas! är detta förhållandet hos de insektätande fåglarna, hvilka digerera och aflföra födan 

 på otroligt kort tid, och därför, åtminstone vid längre ihållande färder, migrera med tom 

 mage. Atf likväl fröätande fåglar under flera timmar bibehålla födan osmält har jag iakt- 

 tagit vid änders utfodring med så pass tunnskalig frukt som bokollon, samt djurels dödande 

 efter fyra timmars förlopp. Det visade sig härvid, att en afsevård procent ollon befunnos 

 osmälta och att dessa ollon, myllade i krukor, lämnade starka och väl utbildade plantor. 



