SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT, FACKAFDELNINGEN, I913. H. 5. 



Ett genmäle till byråchefen E. Kinber^^^ i frågan 



om ordnande af den enskilda skogsvården i 



Västerbotten och Norrbotten. 



Af Nils G. Ringstrand. 



På min granskning af reservanternas i norrländska skogsvårdskommittén 

 förslag rörande den enskilda skogsvården har följt byråchefen Kinhergs gen- 

 mäle i tidskriftens h. 3 fackafd. 



Då hvad detta genmäle i sak innehåller synts mig i vissa afseenden vara 

 af beskaffenhet att kräfva ett närmare skärskådande, anhåller jag om plats 

 för nedanstående. 



Kommitténs förslag om inrättande af skogsvärdsstyrelser i Västerbottens 

 och Norrbottens län anser Kinberg lida af den olägenheten, att skogsingen- 

 jörerna på grund af skogsvårdsstyrelsernas brist på egna tjänstemän komma 

 att dragas in under styrelsernas disposition. Genomgår man kommittéförsla- 

 get, finner man, att det enda fall, då en direkt förbindelse mellan skogsvårds- 

 styrelserna och skogsingenjörerna skulle förekomma, vore det, då skogsägare, 

 utan att det sker i sammanhang med stämpling ä skogen, önskar biträde vid 

 dess skötsel och vård. Härvid inskränker sig emellertid denna förbindelse 

 därtill, att ansökningshandlingarna af styrelsen öfverlämnas till skogsingenjören, 

 hvilken därefter har att handla enligt instruktion. Det är under sådana om- 

 ständigheter svårt att inse, huru efter ett antagande af kommitté förslaget några 

 sådana konflikter och ohållbara situationer, som Kinberg påstår vara att be- 

 fara, i verkligheten skola kunna uppstå. 



Ett annat skäl mot skogsvårdsstyrelsers inrättande angifves vara, att »i 

 de två nordligaste länen de enskilda intressena ej kunna lämnas utan be- 

 tryggande restriktioner från statsmakternas sida». Om nu detta är ett uttryck 

 för en verkligen känd farhåga, så är tankegången i reservanternas, af Kin- 

 berg ytterligare understrukna, förslag för att undgå den påstådda faran myc- 

 ket ologisk. De af dem föreslagna skogsvårdsnämndernas sammansättning är 

 nämligen h. o. h. beroende af de enskilda intressen, som för tillfället kunna 

 vara dominerande i landsting och hushållningssällskapets förvaltningsutskott, 

 medan det däremot enligt kommittéförslaget skulle tillkomma Kungl. Maj:t att 

 utse skogsvårdsstyrelsens ordförande. 



Det vill vid sådant förhållande synas, som om det sistnämnda lämnade 

 större garantier för att det allmännas intresse komme att tillgodoses vid åt- 

 görandet utaf sådana frågor, uti hvilka styrelsen är sista instans. Dessa, 

 hvilka af Kinberg angifvas såsom »vissa viktiga», äro uteslutande sådana, 

 som röra skogsvårdsmedlens fördelning, och därvid torde det ej vara utan 

 sin fördel, att staten är representerad. När man märker den tendens att 



