368* LITTEUATUR. 



lästa beskaffenhet och borde finna användning såsom ett medel om ej att 

 uppnå sanningen själf, så dock att komma densamma ett stort steg närmare. 



Magnus Nordquist. 



Jordmånslära. 



RAFAKL HKRLIN. Jordmånens och temperaturens inflytande på 

 växternas förekomst och utbredning. En studie i biologisk växt- 

 geografi med särskild hänsyn till dess tillämpning i forstvetenskap. — Ars- 

 skrift från föreningen för skogsvård i Norrland 19 13. i. — Äfven i sär- 

 tryck och med tysk resumé. 84 s. 2 ])1. 



Såsom titeln angifver afser ofvannämnda arbete att behandla ett synner- 

 ligen vidlyftigt ämne inom den biologiska växtgeografien och särskildt de 

 delar däraf, som äro af mera praktisk betydelse. Författaren har tydligen ock 

 varit af den meningen, att hans arbete innehåller mycket viktiga resultat eller 

 beaktansvärda synpunkter, då han efter hvad recensenten erfarit låtit för ut- 

 delning och försäljning trycka extra 2,000 separat. A särskilda omslag å 

 dessa separat uppmanas alla, som ha intresse för Norrlands skogsskötsel att 

 verka för arbetets spridning. Domänstyrelsen har dessutom på en af förf. 

 gjord framställning om arbetets spridning gifvit revirförvaltarna tillstånd att för 

 revirmedel inköpa ett exemplar af skriften i fråga. Det är därför att vänta 

 att arbetet får en betydande spridning, på samma gång som det genom do- 

 mänstyrelsens beslut fått så att säga en mera auktoritativ prägel. Under så- 

 dana förhållanden torde det vara skäl att underkasta arbetet en mera ingå- 

 ende granskning, än som eljest borde kommit det till del. 



Författaren börjar sin framställning med en vidtsväfvande redogörelse 

 för en del äldre växtgeografers arbeten, hvarjämte han mera i förbigå- 

 ende behandlar artbildningsfrågan. Hela kapitlet sammanhänger synnerligen 

 löst med den följande framställningen. Den mera moderna växtekologiska 

 litteraturen, som behandlar just sådana frågor, som förf. gör till föremål för 

 sina undersökningar, förbigås nästan helt och hållet. Detsamma är fallet med 

 det resultatrika och epokgörande arbete, som under det senaste årtiondet ut- 

 förts på artbildningslärans område. Läsaren får därför icke något verkligt 

 begrepp om forskningens ståndpunkt på ifrågavarande områden. Framställ- 

 ningen innehåller dessutom en del rena fel. Enligt förf. (sid i) skulle bak- 

 terier och en del svampar vara oberoende af ett visst minimum af luft, ljus, 

 vatten med däri lösta näringsämnen samt värme. Visserligen kunna de flesta 

 bakterier lefva utan ljus och anaeroberna utan luftens fria syre, men såväl 

 vatten med lösta näringsämnen som en viss minimitemperatur fordra de för 

 att kunna lefva. Vidare påstås, att mykorhizor kunna komma till rätta med 

 en ringa mängd ljus. Så vidt kändt är, äro mykorhizor lika litet beroende 

 af ljuset som svampfria rötter. 



Följande kapitel innehåller det viktigaste af författarens framställning. 

 Det behandlar jordmånen och inledes med följande svårbegripliga uttalande: 

 »Af de på extension och distribution verkande faktorerna äro jordmån och 

 temperatur de väsentligaste, liksom ock de, som vi skola finna, utgöra hvar- 

 andras komplement». Den följande framställningen gör detta uttalande inga- 

 lunda mer lättbegripligt. 



Kapitlet om jordmånen är i öfvervägande grad resonerande, egna ex- 

 periment och undersökningar intaga en mera obetydlig plats. Ett sådant 



