388* K. WIIiKCK. 



(77) konstatera likaledes HoLMERZ och Örtenhlad, att vid blädning till 

 gängse minimidimension i 200-årig, medelgod tallskog en så stor rest av be- 

 ståndet måste kvarlämnas, att den utgjorde ett hinder för en god för- 

 yngring. Också anmärktes att den naturliga föryngringen i dessa trakter 

 skedde gruppvis eller å större, av eld övergångna områden. 



Mera direkt framlades påföljande år de norrländska föryngringspro- 

 blemen till allmänhetens begrundande i ett par artiklar i tidskriften Skogs- 

 vännen {62 o. ö^). Artikelförfattaren framhåller här svårigheten att 

 utan avsevärda kostnader få god återväxt efter avverkning å sådana 

 skogar, från vilka endast grövre virke kunde avyttras, och dit, tillägger 

 han, höra snart sagt alla kronoparker i Norrland. »Det finnes», slutar 

 en af uppsatserna, »ej en på 10 av våra bildade skogstjänstemän, som 

 icke inser, att vår nu pågående timmerblädning skulle i längden bliva för 

 skogen ruinerande. Något måste ändras och delta är avverkningen.» 



Lika skarpt kritiseras rådande förhållanden i en till domänstyrelsen 

 år 1894 ingiven berättelse (j4), vari ÖRTENBLAD redogör för nya, på 

 styrelsens tillskyndan utförda undersökningar över detta ämne. »Under- 

 tecknad» heter det här, »som i syfte att iakttaga återväxten efter bläd- 

 n ingen besökt ett stort antal äldre och yngre timmerhyggen inom norra 

 Sveriges alla län, anser mig skyldig öppet förklara, att jag i intet fall 

 sett en nöjaktig föryngring, föranledd ensamt af en på vanligt sätt ut- 

 förd timmerblädning. Återväxt förefinnes dock ej sällan; men denna 

 har icke framkallats ensamt af blädningen, utan därjämte av andra till- 

 stötande orsaker, vanligen en löpeld, som föregått avverkningen, ofta 

 dock ej direkt utan med flera eller färre års mellantid. Orsaken till den 

 ganska allmänna åsikten även bland skogsmän, alt blädningen framkallar 

 återväxt, torde få sökas däri, alt man ej i varje särskilt fall noggrant 

 utreder de förhållanden, som jämte avverkningen utövat inflytande på 

 föryngringen. De skuggsidor, jag hos timmerblädningen i sin nuvarande 

 form påpekat, anser jag icke vara mörkt tecknade; jag har bjudit till 

 att icke göra mig skyldig till överdrifter. Stöd för mina åsikter har jag 

 även erhållit av såväl äldre som med mig jämnåriga kamrater, såsom 

 hrr överjägmästare F. J. Lindbohm och E. F. Groth, hrr jägmästare J. 

 H. Borglind, K. Fredenberg, Hj. Landberg m. fl,, och under resor och 

 utfärder i skogarna i sällskap med utländingar har jag haft tillfälle erfara 

 att min syn pä förhållandena delats av kritiskt anlagda naturer sådana 

 som norrmannen Nicolay Mårtens, Skovskolebestyrer i Stenkja^r, och 

 preussaren Sigfried Bodstiibner, Oberförster i statens tjänst.» 



Även må erinras om A. X. LUNDSTRÖM.s i ett arbete av år 1895 

 {22) uttalade åsikt, att skogsåterväxten utan särskilda markvårdande åt- 

 gärder, vilka i regel vore oförenliga med blott och bart dimensionsblädning. 



