4 I o* K. WIBKCK. 



rutsädda avd. 4 blivit så mycket sämre än avd. 2, vad tallbeståndet 

 angår, torde väl huvudsakligen bero på bränningens uteblivande i före- 

 ning med den övermåttan rika björkinvasionen, men alldeles uteslutet 

 är icke, att ruthackningen på den då ännu syrliga jorden kunnat disjio- 

 nera för uppfrysning. Några iakttagelser häröver från försökens första 

 år föreligga tyvärr icke. 



Då insamlingsortcn för det på parcellerna 3 och 5 utsådda tallfröet, 

 vilket blott uppgivits såsom stammande söderifrån, ej kunnat säkert 

 utrönas, berättiga ej försöken till några närmare slutsatser i proveniens- 

 geografisk riktning. Till detta ämne får jag emellertid anledning att 

 senare återkomma. 



Om hitintills gjorda erfarenheter vid skogskultur i Norr- och 



Västerbottens län. 



Om också, såsom bl. a. vissa exempel i det föregående visat, själv- 

 sådden stundom kan bliva ganska god pa såväl hyggen som brandfält 

 i övre Norrland, är detta som bekant icke alltid fallet. De mestadels 

 oväxtliga granskogarna ha i stor utsträckning bragt marken därhän, att 

 den i orört skick är föga mottaglig för skogsföryngring, och även 

 i tallmarkerna, vilka dock i regel äro betydligt gynnsammare ställda, 

 kan skogen vara för gammal för fröproduktion, eller kan återväxten av 

 andra skäl låta alltför länge vänta pä sig. Vill man ej tillåta att fort- 

 varon av ett bestånd, .som tillnärmelsevis utnyttjar markens utrymme 

 och produktionsförmåga, här för obestämd tid framåt avbrytes, kan 

 jag ej finna annat, än att man i sådana fall får i norra likaväl som i södra 

 Sverige tillgripa kulturåtgärder. Vi veta ju, att övertygelsen om att 

 våra norra provinser i detta hänseende ej i längden kunde inta en sär- 

 ställning gent emot det övriga landet redan besjälade de män, som i början 

 av 80-talet bildade föreningen för skogskultur i Norrland, men måste ty- 

 värr samtidigt konstatera, att det stora intresse för en intensivare nord- 

 svensk skogsvård, vilket då förefanns, ej visat den förmåga av jämn ut- 

 hållighet och tillväxt, som varit av nöden för en verklig omgestaltning 

 av förhållandena. Ej heller staten kan berömma sig av att i detta av- 

 seende ha föregått med någon synnerligen kraftig skogspolitik. 



De tidigaste skogskulturerna inom Väster- eller Norrbottens län torde 

 dock ha gjorts på kronans mark, efter allt att döma har det nämligen 

 varit de tallsådder, som i början av 1870 talet utfördes på Ciranlidens, 

 Åtmyrbergets och Sjöbergets kronoparker inom Degerfors revir. Här- 

 efter synes emellertid en gan.ska långvarig period inträtt, varunder på 

 kronans skogar alls inga kulturer bli\it utförda, åtminstone saknas varje 



