OM SJÄLVSÅDD OCH SKOGSODLING 1 ÖVRE NORRLAND. 



427- 



närmelsevis varit av hemortens proveniens, likafullt redan efter 2 (res[)ek- 

 tive 1) år visa en genomsnittlig dödsprocent av 26 och flera fält en mycket 

 högre, samt att Norrbottensytorna utöver denna dödsprocent ha ett 

 mycket stort antal svaga och felvuxna plantor — 60 ä 70 % — anser 

 jag kraftigt gendriva den åsikten, att plantering, åtminstone med så unga 

 plantor, skulle vara ägnad att bättre än sådd trygga skogskulturerna i 

 Norrland, och speciellt att detta skulle vara fallet i denna landsdels nord- 

 ligaste eller tack vare andra skäl klimatiskt mest missgynnade delar. 

 Utan att kunna visa på några med nyssnämnda planteringar till ålder 

 och markbeskaffenhet fullt jämförbara såddfält, tycks mig likväl de resul- 

 tat, som vunnits vid de sista årens försökssådder i olika delar av Norr- 

 land, och till en del just på samma platser som planteringarna, berättiga 

 till den förmodan, att en omsorgsfull rutsådd, utförd med hemortens frö 

 och med användande av minst .50 frön pr ruta, skall lämna ett i genom- 

 snitt bättre eller åtminstone lika gott resultat. 



Att planteringens fördelar framför sådden företrädesvis komma till 

 sin rätt i södra och ej i norra Sverige, tycks mig redan ett teoretiskt 

 övervägande av denna sak peka hän på. Orsaken varför man överhuxud- 

 taget somligstädes tillgriper den dyrare planteringen är ju den: 1:0) att 

 äldre plantor bättre än nyuppkomna groddplantor kunna ta upp kon- 

 kurrensen med hyggesogräs eller — i fall av hjälpplantering — sina för- 

 växande kamrater, 2:0) att man genom att utsätta plantor vinner ett — 

 flera års tillväxt. Båda dessa skäl förlora i övre Norrland mycket i be- 

 tydelse. Hyggesogräsen äro där mindre besvärande än annorstädes, och 

 tiden spelar mindre roll i ett extensivt skogsbruk med relativt lång om- 

 loppstid än i ett intensivt med kortare sådan. 



Att planteringarna förutom gentemot ren undertryckning också 

 skulle äga större motståndskraft än sådderna mot andra från ytter\ärl- 

 den hotande vådor, såsom uttorkning, frost, uppfrysning, skadegörelse 

 av insekter eller svampar o. s. v., är ej så alldeles säkert. Ur skogs- 

 litteraturen äro fall kända, då man just på torra hedartade marker nöd- 

 gats utbyta planteringen mot sådd (^j)\ Det kan icke undgås, att de 



övriga fall togs den bästa mineraljord, som stod att anskaffa i de närmaste omgivningarna. 

 Planteringarna å Oxböle, Svartberget och Bocken utfördes av lärlingar från Bispgardens och 

 Hällnäs skogsskolor. 



Endast Kuortesrova-fältot representerar en tämligen svag, ehuru i denna trakt uucket 

 utbredd hedtyp; avsevärt bättre, men ännu något hedartade äro fälten i Särna och ]iä Kava- 

 heden; alla de övriga ligga i mera godartade former av mossrik skogsmark. 



^ De erfarenheter, till vilka här refereras, äro tidigare sädana, gjorda av Oberför^ter 

 MuHLHAUSEN i Pommern. Sedan uppsatsen redan föreligger i tryck, finner jag att liknande 

 rön från vissa platser i Bayern helt nyss också blivit omtalade av SlCEHiu.ZER i uppsat^^en 

 »Natiirliche und kiinstliche \'erjiingung», Fortwissenschaftliche (."entralblatt, h. Ii, 1913. 



