OM SJÄLVSÄDD OCH SKOGSODI.ING I ÖVRE NORRLAND. 431* 



varit böjd att tro.' Vör detta antagande tala ej blott de direkta 

 systematiska iakttagelser, som fr. o. m. år 1895 blivit gjorda och vilka 

 bekantgjorts i de officiella frörapporterna, utan också en sådan omstän- 

 dighet som den konstanta förekomsten i Lappland av ett antal fågel- 

 arter, vilka huvudsakligen leva av barrträdsfrön. 



Då man betänker, att av Sveriges till nära ett 70-tal uppgående 

 klanganstalter (i/) blott 4 ä 5 ligga inom landets nordligare hälft, inser 

 man, att trots tillkomsten av en så betydande anläggning som klängstu- 

 gan vid Hällnäs ännu mycket återstår att göra för skogsfröets tillvarata- 

 gande i dessa ofantliga omåden. Kunde på detta sätt så småningom det 

 nordsvenska tallfröet erhållas i mycket större mängd och produceras till 

 avsevärdt billigare pris än nu — och en sådan förhoppning synes inga- 

 lunda falla utom gränserna för det möjliga — vore mycket vunnet för 

 kultursaken i övre Norrland. 



^ En åskådlig överblick över den 2-åriga tallkottens samt grankottens relativa förekomst 

 och fördelning inom landet under i o-årsperioden 1901 — 1910 tillåta tvenne å sid. 64 och 65 

 i Arskrift f. fören. f. skogsvård i Norrland 1910, h. 2 av H. (i. G. Norling (27) publi- 

 cerade tabeller. Det visar sig där, att beträffande tallkotten Lapplands fjällområde visser- 

 ligen aldrig under dessa 10 år nått upp till eller överskridit den siffra, som uttrycker medel- 

 rikligheten för hela landet, men att detta däremot varit fallet med Lapplands skogsområde 

 åren 1903, 1904 och 1910 samt med landskapet Västerbotten åren 1903, 1904, 1906, 1907 

 och 1 9 10. Motsvarande medeltalssiffror för granen nåddes eller överskredos inom Lapp- 

 lands fjällområde år 1902, inom Lapplands skogsområde 'kr^w 1901, 1902, 1903, 1905, 1907, 

 1908 och 1909 samt inom landskapet ]'ästerbotten åren 1901, 1902, 1903, 1905, 1907 

 och 1908. (Anmärkas bör dock, att även vid riklig tillgång pä kött fröet stundom varit i 

 Stor utsträckning skadat eller på annat sätt underhaltigt.) 



Som bekant har också under de allra senaste åren, 191 1 — 13, tillgången pa 2-årig 

 tallkott inom övre Norrland varit genomgående god, vida bättre där än i landets sydligare 

 delar. Allra bäst tycks i själva verket innevarande kottsäsong bliva, och till råga på allt lovar 

 också rikedomen på i-årig tallkott en god nästföljande säsong. 



Dessa förhållanden gendriva avgjort den gamla uppfattningen om skogsträdens spar- 

 samt inträffande frösättning i övre Norrland, men överensstämnui väl med vissa av A. Ren- 

 vall (^^'l nyligen gjorda uttalanden beträffande norra Finland. 



