436* TORSTEN LAGERBERG. 



I. De barrfällande kulturerna och deras sjukdom. 



Vid ett besök på Hökensås häradsallmänning i Västergötland i början 

 av juni månad hade jag tillfälle att närmare undersöka en i närheten av 

 kronoskogvaktarebostället Hafsjöberg belägen omkring 8:årig tallkultur, 

 vilken var starkt angripen av s. k. »rödsjuka». Det var icke möjligt att 

 omedelbart bedöma, huru denna hade uppstått, helst som man på grund 

 av en mager jordmån och ogynnsamma klimatiska betingelser kunde miss- 

 tänka, att den framkallats av flera med varandra samverkande orsaker. 

 Trakten, där den undersökta kulturen återfinnes, ligger nämligen inomområ- 

 det for den forna Vätter-issjön, vilken lämnat spår efter sig i en starkt 

 småkuperad terräng och en uttvättad jordmån. I de djupa och mången- 

 städes fullständigt slutna åsgroparna har det visat sig mycket svårt att 

 genom kultur erhålla någon återväxt, sedan kalhyggen där blivit upp- 

 tagna, och man har varit böjd för att anse frosten såsom det förnämsta 

 hindret för skogens föryngring. Huruvida det starka barrfallet kunde 

 hänföras till frostens verkningar återstod sålunda att avgöra. Vid den 

 undersökning, som jag den 10 juni företog i den angripna kulturen, gjor- 

 des följande iakttagelser. 



Angripna plantor anträffades vanligast i sänkorna, men voro inga- 

 lunda sällsynta även på .själva kullarna — sålunda ovanför det egent- 

 liga frostläget. Tallar av alla storlekar voro angripna, ifrån små 

 undertryckta, knappast fotshöga exemplar till sådana av manshöjd. En- 

 ligt uppgift hade kulturen under den föregående vintern stått grön och 

 vacker, men redan i slutet av april månad hade barren börjat gulna, var- 

 efter de inom kort antagit en rödbrun färg. Detta hade skett till en 

 omfattning, som gjorde, att kulturen vid tidpunkten för undersökningen 

 lyste röd redan på långt håll. Det visade sig emellertid, att angreppet 

 på detta fält var mycket ojämnt. På somliga tallar kunde barrmassan 

 vara helt och hållet död, men från denna ytterlighet i angreppsintensi- 

 tet till ännu fullt friska och oskadade exemplar funnos alla tänkbara 

 övergångar. Den först omnämnda kategorien skador var dock givetvis 

 den minst vanliga. De dödade barren voro hårda och styva och loss- 

 nade vid beröring synnerligen lätt frän sina fästepunkter på stam och 

 grenar. Detta förklarar, att starkare angripna exemplar mycket snart 

 stå fullständigt nakna. De fällda barrmassorna, som till en början på 

 ett karaktäristiskt sätt anhopas i grenvinklarna intill stammen och på de 

 undre grenvarven, falla dock till slut till marken, där de som ett tjockt 

 lager lägga sig runt omkring den angripna plantan (jfr. fig. i). 



En närmare granskning av de döda barren lämnade icke något stöd 

 för ett antagande, att ett parasitärt angrepp förelåg. Vid de avstötta 



