438* TORSIEN LAGERBERG. 



barrparens fästepunkter kunde man mycket ofta iakttaga små vitaktiga 

 kådutgjutningar, och på själva barren förekommo ävenledes vitaktiga 

 kådfläckar; de senare hade utpressats genom små bristningar i barrets 

 epidermis. För övrigt anträffades flera exemplar, på vilka barren ej 

 ännu voro döda, men stadda i avdöende. I många fall fortskred väv- 

 nadernas destruktion tydligen från barrets spets mot dess bas, vilken i 

 det längsta behöll sig levande; ehuru fullständigt bruna i övrigt lossnade 

 icke sådana barr vid beröring. I andra fall voro barren lifligt grö- 

 na och besatta med skarpt begränsade mörkbruna fläckar, vilka närmast 

 förde tanken på insektsskador (lusstick), ehuru någon sårkanal icke stod 

 att upptäcka. Dylika barr gulna sedan fläckvis och antaga till slut den 

 karaktäristiska rödbruna färgen. För övrigt torde böra anmärkas att de 

 flesta av de dödade barren under den första tiden äro hårda och styva, 

 ett förhållande, som enligt min erfarenhet skulle tyda på att de icke 

 fallit offer för parasitiska svampar, dä barren i dylikt fall pläga bibe- 

 hålla sig mjuka och böjliga även i torrt tillstånd. 



Angreppet var såsom redan nämnts mycket ojämnt i intensitet, men 

 företedde även i övrigt anmärkningsvärda växlingar. Man fann nämligen icke 

 så sällan, att av de 4 — 6 tallar, som uppkommit i samma säddgrop, en 

 del kunde vara fullständigt förstörda, medan de andra fortfarande stodo 

 alldeles oberörda av angreppet. Jag antecknade exempelvis ett fall, då 

 av tvenne till sin tidigare utveckling fullt likvärdiga individ med stam- 

 marna pä endast i dm:s avstånd från varandra, det ena hade fällt alla 

 sina barr, medan det andra hade samtliga i behåll. Det förra exem- 

 plaret hade endast 3 — 6 cm. långa årsskott med ännu till större delen 

 inom slidorna kvarsittande barr, det senare exemplaret hade kraftiga in- 

 till 15 cm. länga årsskott med långt utskjutande barrpar. Och denna 

 påfallande olika motståndskraft mot ett angrepp hos tvenne till synes 

 så likartade exemplar, vilkas grenar växte inflätade i varandra! (Jfr. fig. 2.) 



Då det oskadade exemplaret angav den normala utvecklingsstånd- 

 punkten för årstiden, var det tydligt, att angreppet på barren hade haft 

 en fördröjande inverkan på årsskottens utveckling. Denna försening var 

 i själva verket en av sjukdomens mest påtagliga följder. Beloppet av 

 densamma växlade emellertid med snart sagt varje individ, och till och 

 med på samma exemplar kunde olika grenar förhålla sig avsevärt olika, 

 så att de, som råkat bli mindre starkt angripna och ännu hade levande 

 barr i behåll, utvecklade kraftigare årsskott. Under vegetationsperiodens 

 första tid kunna därför många starkare angripna tallar göra intryck av 

 att vara fullständigt döda, då de stå där med obrustna knoppar, och ska- 

 degörelsens omfattning kan därför lätt bliva överskattad. I regel skall 

 man dock finna, att knoppar och grenar icke blivit skadade, och att 



