440* TORSTEN LAGERBERG. 



någon omedelbar fara för att plantorna i större utsträckning skola dö, 

 icke föreligger. 



Men angreppet är icke alltid av så lindrig beskaftenhet. Mången 

 gång går det ut även över skottdelar. Skotten dödas därvid mer eller 

 mindre fullständigt, oftast äro spets- och kransknoppar och ett kort stycke 

 av den omedelbart tillstötande stamdelen torra, men ofta visar sig stam- 

 men vara död ända ned mot det översta grenvarvet och kransgrenarna 

 själva ned mot sina insertionspunkter på huvudstammen. I dessa fall 

 är det tydligt, att väfnadernas avdöende börjat vid skottspetsarna och 

 därefter gått allt längre nedåt. Som bekant pläga frostskador yttra sig 

 just på ett sådant sätt, och ehuru tallen i allmänhet är mycket mot- 

 ståndskraftig mot låga temperaturer, var det sålunda icke uteslutet, att 

 en stark köld kunde ha varit orsak till hela angreppet. Om de dödade 

 tallarnas fördelning på själva kulturfältet i och för sig gjorde ett sådant 

 antagande mindre troligt, så kom därtill, att stamskadorna understundom 

 voro av en karaktär, som knappast talade för att de hade framkallats 

 av frost. De dödade vävnadspartierna voro nämligen icke alltid be- 

 gränsade till skottspetsar utan förekommo ofta här och var på stammar 

 och grenar. Ett sådant fall beskrives här nedan närmare. 



På den undersökta tallplantan var huvudstammens bark brun och död 

 till en utsträckning av omkring 5 cm. närmast ovanför och under det 

 översta grenvarvet. Av de sex kransgrenarna voro 5 st. fullständigt 

 torra, den 6:te hade dödats från spetsen till en tredjedel av sin längd 

 och hade dessutom närmast stammen ett parti av död barkvävnad; bar- 

 ken på det mellanliggande stycket var ännu grön och hade gröna kvar- 

 sittande barr, men den hade förlorat sin turgescens och var tydligen stadd 

 i avdöende. Skadade barkpartier av betydligt mindre utsträckning än 

 i det nu skildrade fallet förekommo ofta. På barrlösa men i övrigt 

 friska skott var det ingalunda ovanligt att anträffa små dylika ansväll- 

 ningar med rundad omkrets omedelbart kring ärren efter de avfallna 

 kortskotten. Dessa ansvällningar utgjordes av död barkvävnad. 



Dehär omnämnda grenskadorna överensstämma, så vitt jag kan finna, 

 fullständigt med dem, som beskrivas och avbildas av V. TUBEUP^ (1901, 

 sid. 136 och följ., tig. 32 A — C) i hans stora arbete om tallens skytte- 

 sjuka. De anföras här bland sådana tallens sjukdomar, som hava för- 

 växlats eller kunna förväxlas med skytte, och tydas av honom såsom 

 förorsakade av Cenangium Abietis. Riktigheten av denna tolkning vill 

 jag lämna därhän, då de av ScilWARZ ingående beskrivna symtomen 

 på Cenafig/um-angreppen äro mycket enhetliga och ganska avvikande 

 från de här berörda. Härtill kommer att V. TuBEUF icke i övrigt kun- 

 nat meddela några fakta, .som närmare stödja den av honom företrädda 



