44^* TORSTEN LAGERBERG. 



på den å fig. 3 återgivna tallen är skillnaden icke fullt så stor (förhållan- 

 det är här 6 : 44). Ytterligheten i motsatt riktning representeras av ett 

 exemplar, hos vilket de berörda måtten voro resp, 16 och 35, d. v. s. 

 årsskotten voro något mera än 2 gånger kortare mot i fjor. 



Går man till gruppen av svagare angripna, så finner man att me- 

 dellängderna av de tvenne sista skottgenerationerna endast skilja sig på 

 3,44 cm. Ehuru jag för min del är tämligen övertygad om att även i 

 detta fall en verklig ehuru obetydlig skillnad föreligger, så har icke 

 mitt material varit tillräckligt för att bekräfta detta. Undersöker man 

 nämligen medelfelen för de funna medeltalen, utgöra de för 35,28 cm. 

 ± 1,07 cm. och för 31,84 + 0,92. De rimliga gränserna för det först- 

 nämnda medeltalet äro sålunda 38,49 och 32,07, under det att de för 

 det sistnämda bliva 34,60 och 29,08. Då dessa gränsvärden, som synes, 

 överskrida varandra, är den erhållna skillnaden icke säker. 



Det torde i samband härmed böra påpekas, att av de undersökta 

 tallarna till denna grupp icke mindre än 20 stycken hade något ehuru 

 obetydligt längre toppskott innevarande år, varför det icke bör förvåna, 

 att undersökningen över medeltalens säkerhet fick ett sådant resultat. 

 Som ett intressant moment kvarstår dock alltid den omständigheten, att 

 även om tallarna vid vegetationsperiodens början berövas hela sin barr- 

 skrud, årsskottet icke nödvändigt måste bliva kortare än fjolårsskottet. 

 Denna iakttagelse överensstämmer även med de resultat, till vilka He.S- 

 SELMAN (sid. 43) kommit angående de klimatiska betingelserna för 

 tallens höjdtillväxt. Han uppvisar, att årsskottets mer eller mindre kraf- 

 tiga utveckling är beroende på föregående års klimatiska förhållanden 

 och sålunda icke influeras av samma års väderlek. Med barrutvecklin- 

 gen är däremot förhållandet omvänt, barrens längd och styrka beror av 

 väderleken under den vegetationsperiod, då de utväxa. Intressant nog 

 synas även växlingar i markens näringshalt spela samma roll för utveck- 

 lingen av skottaxlar och barr som väderleken. Genom sorgfälligt utförda 

 försök ha nämligen Möller (1908, sid. 277, tafl. X, fig. 2 och 3) kun- 

 nat påvisa, att den för höjdiillväxten bestämmande faktorn ligger i nä- 

 ringsbetingelserna under det föregående året, under det att barrens längd 

 och styrka uteslutande beror på mängden av den näring, som står väx- 

 ten till buds, medan de utväxa. 



Om man nu tillämpar dessa resultat på det fall, som jag själv un- 

 dersökt närmare, så skulle alltså några ogynnsamma omständigheter un- 

 der år 191 2 hava varit orsaken till den starka förkortningen av skottle- 

 derna för innevarande år, medan barrens torftiga utbildning mera direkt 

 skulle kunna ha förorsakats av den nu på våren inträdda barrfällningen. 

 I själva verket tror jag också, att man är fullt berättigad att göra ett 



