EN ABNORM BARRFÄLI.NING HOS lAM.KN. 449" 



dylikt antagande. Den kalamitet, för vilken kulturerna år 1912 föUo 

 offer, var nämligen en stark svampinfektion. Ehuru till det yttre utan alla 

 symtom av sjukdom, blevo barren därigenom hindrade i sin funktion, 

 och den för den kommande skottbildningen nödiga näringsmängden 

 kunde därför icke åvägabringas. Vid vegetationsperiodens inträde i 

 våras hade svampen hunnit så långt i sitt förstörelsearbete, att barren 

 helt hastigt dödades och föllo av i massor. Om jag redan tidigare 

 hade förmodat, att denna barrfällning var en följd av ett Lophoder- 

 mzum angrepp, så övergick denna förmodan vid mitt andra besök på 

 Eksjö-fähet till full visshet. På de dödade barren, .såväl på de ännu 

 enstaka å grenarna kvarsittande, som på de på marken liggande, voro 

 nu mängder av apothecier utvecklade, som tillhörde denna svamp, och 

 angreppets art framstod därför tydlig och klar. 



Att årsskottsutvecklingen, ehuru .så gott som samtliga tallar varit 

 utsatta för en totalinfektion, ändock kunde taga .sig sä växlande former, 

 torde kunna förklaras, om man antar, att infektionen icke inträffat vid 

 en och samma tidpunkt för alla exemplar utan vid olika tillfällen. Ett 

 sådant antagande torde även hava sannolikheten för sig. De närings- 

 mängder, som blivit beredda, hade alltså växlat med individen, och där- 

 med var även olikformigheten i skottbildningen för innevarande år given. 



Utvecklingen av barren på de förkortade årsskotten låter sig icke 

 med samma lätthet bringas i överensstämmelse med de av Hesselm.\N 

 och Möller vunna erfarenheterna. Av den ovan meddelade tabellen 

 framgår, att deras medellängd i gruppen av svagare angripna är 2,3 

 cm. större än samma medellängd för de starkare angripna. Denna om- 

 ständighet tyder alltså därpå, att barrutvecklingen på det hela taget 

 måste ha rönt ett menligt inflytande av samma art som det, vilket 

 tryckt sin prägel på skottaxlarnas tillväxt. Men i de enskilda fallen 

 råda i detta hänseende stora växlingar. Visserligen är medellängden 

 av barren på de 20 förutnämnda exemplaren, som i år hade något 

 längre skott än i fjor, fullkomligt lika stor som medellängden av barren 

 för de återstående 30 av samma grupp, eller 5,6 cm. — i detta fall även 

 hela gruppens medellängd — och detta tyder ju otvivelaktigt hän på 

 att skott och barr i viss mån äro oberoende av varandra. A andra si- 

 dan har barrgenerationen för i år hos individ, som omedelbart vid ve- 

 getationsperiodens början stodo fullständigt barrlösa, utvecklats så olika, 

 att barrlängderna exempelvis inom gruppen av svagare angripna variera 

 mellan 7 och 4 cm. och inom gruppen av starkare angripna mellan 4 

 och 2 cm. Det torde väl icke vara osannolikt, att denna olikformighet 

 kan få sin förklaring, om man antar att svampangreppet verkat störande 

 på näringsledningen i skottet. Att detta måste inträffa, då delar av 



