452* TORSTKN LAGERBERG. 



llylobius Abieiis L., som hade anställt den största förödelsen. Plantornas 

 minskade tillväxtintensitet hade uppenbarligen varit tillräckligt stor, för 

 att snytbaggen skulle finna dem lämpliga för utvecklingen av sin av- 

 komma. Ett stort antal plantor — även fri.ska och levande — voro 

 starkt punkterade på själva rothalsen, och i detta parti av stammen till 

 omkring i fot över marken anträffade jag massor av larver, dels i gän- 

 gar, dels ännu oombildade i kokonger. I många fall voro tallarna sam- 

 tidigt med snytbaggsangreppen även skadade av -r^;7;/?7A?;7^, men i andra 

 åter var snytbaggen uppenbarligen den direkta och enda orsaken till 

 plantornas död. Detta är exempelvis förhållandet med den i fig. 5 av- 

 bildade. Rothalsens barkvävnad var här fullständigt förstörd av snyt- 

 baggslarver, och i stamdelarna för övrigt var barken intorkad ehuru ännu 

 grönfärgad. ]^arren hade antagit en gulgrön färg och voro liksom svedda 

 i spetsarna, allt tydande på att de dött till följd av uttorkning och nä- 

 ringsbrist. 



Utom snytbaggen anträffade jag även rätt allmänt den tvåtandade 

 barkborren, Tomicus hidcnlatus Hp.sr. Den i fig. 2 avbildade tallen var 

 starkt angripen av denna lilla skalbagge, av vilken jag anträffade såväl 

 larver som fullbildade insekter i stammens övre parti. Barken och yt- 

 veden voro fullständigt uppluckrade av dess gångsystem. I detta före- 

 kom även en liten till tenebrioniderna hörande form, Hypophlceus Imeaiis 

 pAliK.' Arten är enligt uppgift i litteraturen (Perkls, sid. 358) en 

 av den tvåtandade barkborrens följeinsekter, av vilkens larver den liv- 

 när sig. 



I de dödade tallarna förekommo även allmänt mängder av flug- 

 larver, vilka här levde på samma sätt som i de av Crnnienula ahietina 

 Lagerherg (1913, sid. 33) dödade grantopparna. Möjligt är ju även, 

 att de ursprungligen uppträtt som parasiter på snytbaggens larver. Jag 

 såg dem dock aldrig tillsammans med dessa, ehuru gångar efter Hylo- 

 bms-\z.xy^x icke voro ovanliga i de stampartier, där fluglarverna förekommo. 



Vöx övrigt kunde konstateras mindre omfattande angrepp av den 

 större märgborren, Hylesiniis pi)iipcrda L., av hartsgallvecklaren Rctinia resi- 

 «««Ä(FAP>R.)G.\".samt av den lilla tallbarrsgallmyggan, Cecidoniyia brachyittei a 

 ScHWAEG. Den senares förekomst och utbredning inom landet torde 

 tills dato vara skäligen obekant, varför ett kort omnämnande av den- 

 samma här försvarar sin jjlats. Myggan lägger på våren sina ägg inom 

 slidan mellan de utväxande barren, och den till slut rödgula larven utveck- 

 las därstädes i en runt om tillsluten hålighet, vilken enligt V. TUBEl F 

 (i 90 1, sid. 120) uppstår genom barrens basala samman växning, men 

 i stället torde bildas genom sträckning av den redan förut samman- 



' Bestämningen godhetsfullt utförd av dr. I. TkägÅrdh. 



