454* TORSTEN I.AGERISERG. 



hängande embryonala vävnaden vid knoppens bas. Själva knoppen för 

 täres. De båda barren dödas icke omedelbart utan fortsätta sin tillväxt. 

 De kunna i vissa fall na en utveckling, som knappast står de friska bar- 

 rens mycket efter, oftast bli de emellertid betydligt kortare och dö redan 

 under eftersommaren, varvid de antaga en karaktäristisk halmgul färg. 

 Själva gallbildningen kan enligt V. Ti HEUF (anf. ställe) ha ett mycket väx- 

 lande utseende. Typiskt utgöres den av en tjock och fast, klotrund 

 ansvällning vid barrparets bas, men denna kan understundom full- 

 ständigt saknas. — Det kan anmärkas, att i alla de fall, då jag 

 iakttagit angrepp av denna mygga eller kunnat undersöka barrmaterial 

 med dess larver, några gallor av den förstnämnda typen icke hafva på- 

 träffats; barren hava med undantag av den vid basen inträdda samman- 

 växningen icke företett någon avvikande form. Cecidoniyia bracJiyntera är 

 mig för närvarande bekant från trakten av Umeå (material från jäg- 

 mästare P. TuRXP.LOM), från Moälven i Ångermanland (material från forst- 

 mästare G. vox Post), från Stockholms-trakten samt från Eksjö, å vilka 

 båda sistnämnda lokaler jag själv observerat denna lilla skadeinsekt. 

 M}'ggan torde sålunda ha en ganska stor spridning inom landet, men 

 har tills dato icke uppträtt som skadegörare i större omfattning. 



Slutligen kan jag omnämna ännu en skada, som var särdeles 

 vanlig på de under året ut\ecklade barren, såväl kraftigt utvecklade som 

 undertryckta. Denna skada observerades vanligast på själva toppskottet 

 och av dess barr oftast på dem, som sutto närmast spetsen. Barren voro 

 här oftast på utsidan försedda med längsgående, linjesmala, skarpt be- 

 gränsade och tämligen djupa fåror. Dessas längd växlade högst bet\-d- 

 ligt, understundom voro de lika långa som barret självt, i allmänhet dock 

 betydligt kortare, och kunde då uppträda flera i rad eller till dels jäm- 

 sides med hvarandra. Fårorna äro närmast den skarpa kanten mörk- 

 bruna och omgivas för övrigt av en blekare zon död barrvävnad. De 

 delar av barren, som lämnats oberörda av angreppet, hålla sig vid liv 

 åtminstone till en tid, uppträda skadorna däremot pä barrets basala de- 

 lar, torkar det i sin helhet rätt snart. Fårorna äro stundom fyllda av 

 kåda. Deras uppkomst syntes mig ganska dunkel, jag förmodade, att de 

 möjligen kunde utgöras av uppbrustna hartsgångar, vilka av någon oför- 

 klarad anledning hade föranletts att öppna sig, men jag fann snart av 

 den anatomiska undersökningen, att detta ej kunde vara fallet. På äldre, 

 döda barr, antaga dessa fåror ett särdeles karaktäristiskt utseende, deras 

 skarpa kanter bli svartfärgade, och själva faran med den omgivande 

 svarta begränsningen gör därför i hög grad intryck av att vara ett apo- 

 thecium till någon hysteriacé, närmast då HypodeDnclla sulcigena. Att de 

 emellertid icke ha något med apothecier att skafta, är tydligt. Den 



