KN ABNORM HAKRFALLMNG HOS TAFJ-EN. 455* 



svarta färgen härrör dock frän ett till hyphomyceterna hörande brun- 

 färgat mycel, som tydligen helt sekundärt funnit en lämplig jordmån i 

 fårorna och sålunda måste betraktas som saj)rofyt. Oaktat mina egna 

 undersökningar icke kunnat ge någon förklaring på denna nu omskrivna 

 skada, tror jag mig ändock vara i stånd att lämna en sådan. I sitt re- 

 dan förut citerade arbete över skyttesvampen har nämligen \. Tt liEUF 

 (1901, sid. 129) beskrivit fullständigt samma angrepp på tallbarr. Hans 

 framställning överensstämmer så fullständigt med min ovan lämnade, att 

 det icke kan råda något tvivel om, att det är samma sak som avhand- 

 las. V. TUBEUF påpekar särskilt skadornas likhet med ett hysteriacé- 

 apothecium, och omnämner, att barr med dylika av svamp svartkantade 

 fåror anträffats i Berlins statsherbarium under beteckningen Hypoderma 

 pinastrir och Hypodcriniuin snlcigenuni . Fårorna äro emellertid fram- 

 kallade av en till chrysomeliderna hörande skalbagge •»Galcrnca pinicola^ , 

 [Lnpcnis pinkola (Duft.) Geoff.), som livnär sig på själva barren. Det 

 är väl därför ytterst sannolikt, att de även hos oss hava samma upp- 

 hov. Dock har jag icke, vare sig på Hökensås eller vid Eksjö, där 

 jag observerat detta angrepp, anträffat själva skalbaggen, vilket kanske 

 närmast berodde därpå, att jag då icke hade anledning att söka efter 

 densamma. Arten är emellertid funnen hos oss, Vesterlund (sid. 185) 

 anför den från Edefors socken i Norrbotten, där han iakttog den i rätt 

 stor mängd, och enligt Grile (sid. 335) förekommer den även i Väster- 

 götland och Hälsingland. 



3. Skytteepidemier och deras uppträdande. 



Den ovan givna framställningen torde till fullo hava ådagalagt, att 

 den skada, som ett skytteangrepp förorsakar, kan bli högst betydande, 

 även då det gäller tallar i mera framskriden ålder. Den genom själva 

 barrfallet åstadkomna tillväxtminskningen betyder redan den en ganska 

 stor ekonomisk förlust, men då tallarna dessutom lätt försättas i ett svag- 

 hetstillstånd, som gör dem särskilt begärliga för allehanda skogens skade- 

 insekter, blir ju faran så mycket större. 



Lyckligtvis torde det höra till undantagen, att så starka skytteangrepp 

 som det av år 1913 gå ut över äldre kulturer under två på varandra 

 följande år, i annat fall skulle nog deras öde snart vara beseglat. 

 Det torde likaledes vara en allmänt gjord erfarenhet, att en abnorm barr- 

 fällning i kulturbe-stånd av tall icke är en årligen återkommande före- 

 teelse, utan att den har en mera periodisk karaktär och då uppträder 

 över större områden. I år är den spridd över hela .södra Sverige, sär- 

 skilt starkt hemsökta äro enligt uppgift Södermanlands och Jönköpings 



