456* TORSTEN LAGERBERG. 



län. Om tidigare angrepp liknande det, som utgjort föremal för denna 

 undersökning, finner man visserligen ej mycket i vår egen skogslitteratur, 

 men uppgifter förekomma dock. ICfter allt att döma hade ett dylikt ägt 

 rum år 1884, då enligt KjEr.LBERG (sid. 48) självsådda plantor efter frö- 

 trädsställningar »med ända till en meters höjd och därutöver» hade an- 

 gripits av skytte. Sannolikt har det även varit fråga om samma sak 

 vid den av J^^RKSE (sid. 229) närmare beskrivna sjukdomen pä 6:- — 15: 

 åriga tallkulturer i Halland. Om en till tiden ännu senare epidemi har 

 prof. H. Hessei,MAX gjort en del anteckningar, som härmed meddelas. 

 Enligt iakttagelser åren igo6 och 1907, hade yngre tallkulturer å Kyfors 

 skogar, Hottnaryds socken i Småland, samt å Lunnarsbo kronopark under 

 år 1905 varit utsatta för ett starkt angrepp. Detta yttrade sig i juni 

 1906 — den gängen sålunda något senare än innevarande år — genom 

 starkt rodnande och avfallande barr och för övrigt på fullkomligt ena- 

 handa sätt, som det jag ovan .skildrat, ehuru den angreppet åtföljande 

 tillväxtminskningen icke .synes ha varit vidare stor. 



En fråga, som med hänsyn till skytteepidemiens starka begränsning 

 till kulturer är av vikt att utreda, är den, huruvida naturlig återväxt kan 

 vara förskonad för angrepp. Mina iakttagelser härutinnan ha givit vid han- 

 den, att detta icke är händelsen, även om angreppen här äro mera 

 spridda och till sin art lindrigare. Sä har jag exempelvis under den 

 gångna sommaren pä Jönäkers häradsallmänning i Södermanland i grov 

 timmerskog sett självsådda omkring io:ariga tallar, som hade varit ut- 

 satta för en totalinfektion och stodo fullständigt barrlösa. Möjligheterna 

 för en infektion i större skala synas dock, då det gäller naturlig återväxt, 

 vara mycket inskränkta. Till belysande av denna omständighet medde- 

 lar jag en iakttagelse frän det undersökta Eksjö-fältet. Intill den starkt 

 angripna, jiäriga kulturen och skilt från denna genom en smal, 10 — 1,5 

 m. bred remsa kvarlämnad timmerskog och en utmed denna gående 

 gärdesgård, låg ett annat kalhygge, sannolikt av äldre datum, glest be- 

 vuxet av invandrade granar, enar och tallar. De senare, c:a 10 år gamla, 

 voro endast helt obetydligt eller också alls icke angripna av skytte, ehuru 

 de växte i så nära grannskap till den stora infektionshärden. Detta kan 

 enligt mitt förmenande icke tydas på annat sätt, än att möjligheterna 

 för smittans spridning äro högst inskränkta, varmed även uppenbarligen 

 sammanhänger, att infektionsmaterialet blir större på ytenheten i en kultur 

 än i en naturlig återväxt. 



Att skyttesvampen från en lokaliserad infektionshärd icke sprider 

 sig \idare långt, har Haack (sid. 411) visat genom försök. Detta na- 

 turligtvis under förutsättning, att de apothecieförande barren ligga pä 

 eller omedelbart vid marken, i vilket fall de utslungade sporerna i mindre 



