EN ABNORM HARRKÄI.LNING HOS TALI.KN. 45 7* 



grad äro utsatta för luftens ströiiiningar. I kulturer, som uppdragas ge- 

 nom sådd, och där ett flertal plantor trängas med varandra i samma 

 såddgrop, innan gallringar företagits, skapas ju kring varje plantgrupp 

 ett mera koncentrerat infektionsmaterial, och möjligheterna för en total- 

 infektion bli sålunda större. 



4. Skyttesvampens parasitiska natur. 



Skyttesvampens parasitiska förmåga fördes för första gången pä tal 

 år 1852 i det schlesiska skogssällskapet av GuPPERi". — LiXDS (sid. 147) 

 förmodan, att RosTRUP skulle ha varit den förste, som gjort Lophoder- 

 viii/in piiiastri ansvarig för tallens skytte, är sålunda icke riktig. — G('>l'- 

 PERTS teori vann dock ingalunda odelat gillande, och ända in i det sista 

 har den blivit livligt omdebatterad. Det var särskilt de stora skytte- 

 härjningarna i plantskolorna, som tilldrogo sig det livligaste intresset. 

 Sedan gammalt har man nämligen velat anse en ogynnsam väderlek c-ch 

 en olämplig jordmån såsom deras förnämsta orsak, svampens uppträdande 

 skulle sålunda endast vara sekundärt. Det torde i detta sammanhang 

 böra erinras om EisERMAVERS (sid. 257 o. följ.) afdunstningsteori, 

 enligt vilken skyttet skulle framkallas av en under klara, varma vårdagar 

 hastigt ökad transpiration, medan rotsystemet i den ännu frusna marken 

 icke kan ersätta den starka vattenförlusten. Skyttet skulle sålunda i själva 

 verket vara en ren uttorkningsprocess. Denna åsikt har vunnit stor sprid- 

 ning bland skogsmän, och torde väl ännu på många håll omfattas såsom 

 en slutgiltig förklaring. Senast för blott två år sedan yttrar sig exem- 

 pelvis VOGL (sid. 631) i denna riktning. Emellertid är det att märka, 

 att Erermaver icke har grundat sin uppfattning på direkta experiment 

 utan stöder densamma på erfarenheter, vunna av andra forskare genom 

 försök med andra växter (gurkor, tobaksplantor), och hans teori kan 

 därför ingalunda anses bevisad. 



Att Lophodenninins uppträdande vid skytteepidemier endast tiller- 

 kändes underordnad betydelse, torde berott därpå, att denna svamp 

 sedan gammalt hade gällt som saprofyt. RoSTRUP (1887, 243 — 44), 

 som dock är en avgjord anhängare av svampteorien, anser sålunda, att 

 LophodeniiiiiDi pinastri hör till de icke fä s\ampar, som väl i allmänhet 

 uppträda och ursprungligen uppträtt som saprofyter, men som tillika 

 kunna uppträda som parasiter. Denna uppfattning är sannolikt ett re- 

 sultat av de iakttagelser, som RosTRl P (1883, sid. 273) anställde under 

 en år 1882 i Sverige företagen resa. I Ångermanlands, Jämtlands, Me- 

 delpads, Hälsinglands och Upplands barrskogar fann han svampen endast 

 som saprofyt, till och med gaiiska sparsamt, på barren av avbrutna döda 



