458* TORSTEN LAGERBERG. 



grenar, medan i sydligare landskap, särskilt Skåne, yngre tallkulturer 

 voro utsatta för samma svära angrepp som i Danmark. Härtill vill jag 

 anmärka, att Lophodcnniuin pinasiri även i de av ROSTKI l' angivna 

 landskapen är mycket allmän på avfallna barr överallt i skogarna, och 

 att den under senare tid uppträtt förhärjande i plantskolor ända upp i 

 Västerbotten. Själv har jag till och med sett tvåårsplantor av naturlig 

 återväxt på mossar i Ångermanland angripna av denna svamp. 



Ehuru .skyttespörsmälet särskilt under sista tiden varit föremål för 

 ingående undersökningar, har frågan huruvida svampen skall betraktas 

 som fakultativ parasit icke blivit definitivt avgjord. Och man måste 

 därför medgiva det berättigade i ett nyligen av V. TUBEUF (19 13, sid. 

 379) gjoft uttalande, att vår kännedom om tallens skyttesjuka är mycket 

 bristfällig, så länge det icke lyckats infektera tallplantor med svamjjens 

 mycel eller sporer. 



Visserligen saknas ännu positiva resultat av under sträng vetenskaplig 

 kontroll anställda infektionsförsök, men de praktiska i plantskolor och 

 av en mängd olika forskare utförda ha givit ett så oförtydbart och 

 enstämmigt utslag, att man icke behöver draga skyttesvampens parasitiska 

 förmåga i ringaste tvivelsmål. Sådana försök ha bland annnat utförts 

 av Prantl (sid. 434), ROSTRUP (1887, sid. 244), Mayr (1902, sid. 

 473 och 1903 sid. 547) samt Haack (sid. 404). En sida av frågan, 

 som genom dessa försök även fått sin lösning, är den, huruvida den 

 på barren i kronorna ])å äldre tallar förekommande LophodcrmiuDi- 

 formen är indentisk med den, som anställer förödelse i plantskolor. 

 Härutinnan trodde sig Mayr (1903, sid. 549) ha funnit en avgjord mot- 

 sättning, och han uttalar därför som sin bestämda mening, att den pä 

 äldre tallars barr levande svampen icke kan överföras på smäplantor. 

 Emellertid måste detta resultat ha framkommit till följd av otillfreds- 

 ställande försöksanordningar, ty Haack (sid. 404), som återupprepat 

 Mavrs försök, har funnit, att plantor med största lätthet infekteras från 

 LophodeDniuin-iörzndtt barr, vilka tagits från så gamla som till och med 

 8o:åriga tallar. Ha.vck (sid. 339) har även underkastat de båda för- 

 modade formerna av s\ ampen en morfologisk-anatomisk jämförelse, men 

 icke heller ur denna synpunkt kunde några skiljaktigheter påvisas. Att 

 Lop]ioden)ihun sålunda icke under några omständigheter förlorar sin 

 parasitiska förmåga, är tydligt. Det finnes till och med författare, som 

 vilja frånkänna svampen saprofytiska egenskaper helt och hållet. Sålunda 

 säger v. TliiKLl" (1901, sid. 40), att den med säkerhet icke kan angripa 

 de på marken nedfallna, döda barren och föröka sig i dessa. Dock 

 synes det mig föga troligt, att man är berättigad att driva saken så 

 långt. Såväl v. TuiiKlF själv (1910, sid. 410J .som sedermera även Haack 



