478* GUNNAR SCHOTIE. 



äro relativt sälls\'nta. De s. k. barrblandskogar, som vi äro vana att 

 finna snart sagt överallt, åtminstone i mellersta Sverige, bestå nämligen 

 vanligast av en gruppvis blandning av tall och gran eller, om man så 

 vill, av mycket små rena gran- och rena tallbestånd. Dessutom finner 

 man, och detta kanske oftast, tallskogar med endast ett mellan- eller 

 underbestånd av gran. Sistnämnda beståndstyp kan emellertid vid en 

 starkare gallring lätt utveckla sig till en verklig blandskog, där de båda 

 trädslagen komma att ingå i de två högsta kronskikten. Några af skogs- 

 försöksanstaltens tidigaste gallringsytor, som anlades i till .synes rena 

 tallskogar med någon underväxt av gran, ha efter stark gallring redan 

 hunnit utveckla sig mot sådan blandskogstyp. 



För den mera gruppvisa blandskogen kan man givetvis ha nytta 

 av de siffror som vunnits vid studiet av de rena bestånden, i det att 

 erfarenheter från tallbestånden kunna tillämpas på de små tallgrupperna 

 och de rörande granen på grangrupperna. Något annorlunda ställer sig 

 sannolikt förhållandet beträffande de stamvis blandade bestånden. 



Från mera skogsbiologisk synpunkt ha många gånger i skogs- 

 litteraturen framhållits de fördelar, som biandbestånden erbjuda genom 

 större motståndskraft mot sjukdomar och yttre faror. Men givetvis vore 

 det av intresse att kunna i någon mån belysa dessa förhållanden med 

 siffror genom att följa biandbeståndens utveckling under längre tid, lik- 

 som det vore av vikt att utreda det större ekonomiska utbyte, som 

 dessa bestånd kanske komma att framvisa. 



I detta sammanhang vore det av särskild betydelse att kunna på- 

 visa, huru det ekonomiskt ställer sig att vid gallringar gynna det ena 

 eller andra trädslaget ä olika markboniteter. Emellertid äro ju bland- 

 ningsförhållandena mellan tallens och granens förekomst i bestånden 

 ytterst växlande. Dock kunna givetvis alla variationer härutinnan ej 

 undersökas och så behöver säkerligen ej häller ske. För den rätt van- 

 liga typen av barrblandskogen, där tallen dominerar till omkring ^/g och 

 granen sedan bildar ett mellanbestånd, kommer som nämnts många av 

 skogsförsöksanstaltens tallytor att framdeles lämna gott material. Där- 

 för torde försöksanstalten till en början böra syssla med sådana biand- 

 bestånd, där de båda trädslagen äro stamvis blandade och ingå i ungefär 

 samma proportion, och där granen förekommer allmänt även i första 

 och andra kronskikten. Sådana bestånd komma säkerligen att lämna 

 det mest givande materialet för studier i ovan antytt syfte. För att finna 

 dylika områden rekognoscerades hösten 191 1 den för sina vackra bland- 

 skogar kända Skagersholms kronopark å Tiveden i norra Västergöt- 

 land. 



Här anträffades bland andra goda blandskogsbestånd tätt intill var- 



