304''' GUNNAR SCHOTTE. 



går däremot fortare att uppskatta. Härtill kommer att man säkerligen 

 allt mer söker betjäna sig av sådan linjetaxering, där profträden få utfalla 

 rent statistiskt. Då måste dessa direkt kunna boniteras, vilket nog enklast 

 torde kunna ske genom att använda sig av höjden, därest samtidigt kron- 

 skiktet antecknas, för att undertryckta individ ej må förrycka resultaten. 



Dä sålunda höjden måste fä anses som en mycket viktig faktor 

 för bonitens bestämmande, har det sitt intresse att jämföra de tre be- 

 ståndens höjder. Det loo-åriga beståndet har en medelhöjd av 25,7, m., 

 vilket mycket nära motsvarar den medelhöjd, som Maass' beräknat för 

 bonitet i hos tallen. Det 83-åriga beståndet med en medelhöjd av 21,6 m. 

 ligger mellan bonitet i och 0,8, och det yngsta eller 52-åriga beståndet 

 med en medelhöjd på 16,7 m. håller sig också mellan bonitet i och 0,8, 

 men likväl närmare bonitet i. 



En medelhöjd, som hänför sig till flera trädslag i blandskogar kan 

 emellertid bliva rätt så missvisande. Betrakta vi däremot medelhöjderna 

 hos vardera trädslaget för sig, erhållas värdefullare siffror. Sålunda finna 

 vi, att tallens medelhöjder från de tre bestånden mycket bättre ansluta 

 sig till Maass' normaltabell. Tallens medelhöjd efter gallringen utgör 

 i det 100-åriga beståndet 27,1 m. eller omkring i meter mer än som 

 kräves av Maass' bonitet i. I den 83-åriga ytan är tallens medelhöjd 

 23,5 m. och hos det 52-åriga beståndet 17,7 m. eller i det allra närmaste 

 samma mätt, som angives för bonitet i i Maass' tabell. 



Granarnas medelhöjder bli avsevärt lägre än tallarnas. De utgöras 

 nämligen i det 100 åriga beståndet 24,1 och i de båda yngre respektive 

 19,4 och 16 m. Orsaken härtill är, åtminstone i två av ytorna, ej att 

 söka däri, att granen på denna mark skulle utveckla sig sämre än tallen, 

 utan får sin förklaring därigenom, att 3:dje och 4:de skikten äro bland 

 granarna så rikligt representerade på grund av granens skuggfördra- 

 gande egenskap. Detta visar å andra sidan, att tallens och granens 

 medelhöjder ej kunna direkt sammanliknas, utan bör i stället sådan jäm- 

 förelse helst göras skiktvis. 



I efterföljande tabell 7 är därför sammanställd en jämförelse mellan 

 tallens och granens medelhöjder i olika skikt. Vi finna därav, att gra- 

 narnas medelhöjd i första skiktet är fullt lika stor eller något högre än 

 tallarnas i det loo-åriga och det 52-åriga beståndet, medan i ytan 235 

 (det 83-åriga beståndet) granens höjd är underlägsen tallens. 



Lägger man upp medelhöjderna grafiskt, visar tallens medelhöjd 

 från de tre ytorna en jämn kurva av ungefär samma sträckning, som 

 Maass funnit för tallen i Sverige. För granen erhåller man däremot 



* Alex. Maass. Erfarenhetstabcllcr för tallen. Medd. frän Statens Skogsförsöksanstalt 

 1). S, Skogsvårdsföreningens tidskrift, Fackavdelningen, 191 1, sid. 375*. 



