6 (".UNNAR ANDKRSSON 



c:a 2,000 standards var den redan 1918 66,000 stds. Exporthamn iir 

 främst staden Paranagua. 



Utom till vanliga ändamål har detta virke även fått stor användning 

 som lådbräder. Även anxändes det, ehuru uppenbarligen i mycket begränsad 

 omfattning, till tändstickstillverkning. Viktigare är att det säges väl 

 lämpa sig för pappersmasseframställning. Redan påstås flera brasilianska 

 pappersfabriker ha inrättat små anläggningar, där massa för eget behov 

 tillverkas, och bolag för en mera omfattande cellulosatillverkning upp- 

 gives under allra sista tiden (hösten 1920) vara under bildande. 



Man får emellertid icke låta blända sig av de stora orden och löftena. 

 Stora svårigheter äro här att övervinna och när en gång de dåliga tiderna 

 nå över Brasilien, faller nog även på skogsbrukets område mycket sam- 

 man som nu glimmar. Den största svårigheten bjuder uppenbarligen ut- 

 drivningen. Den sker utmed järnxägslinjerna, vilka äro fä. Redan börjar 

 emellertid där det värdefullaste \ara taget. Paranätallvirkesproduktionens 

 framtida storlek kommer därför att helt och hållet bero på i vad mån 

 avverkningen kan bära anläggandet av nya linjer; hittills har den kunnat 

 ske med stöd av de ur andra synpunkter byggda järnvägarna. Under 

 alla omständigheter komma utdrivningskostnaderna att stiga och därmed 

 konkurrenskraften att avtaga. 



Världens kanske förnämsta barrträdsvirke, vitt, likformigt, lagom hårt, 

 lämnas av Nya Zealands kauritall. Lika litet som paranåtallen är denna en tall 

 i egentlig mening, utan så kallad för dess virkes likhet med Amerikas yp- 

 persta tallvirke av den senare omtalade white pine. Det erhålles från kauri- 

 eller dammaratallen {Agathis aiistralis), vilken intagit ej obetydliga om- 

 råqlen inom västra delen av norra ön. Man ser ännu vid de australiska 

 sågverken, framför allt i Sydney detta högt skattade virke, det vackraste 

 jag någonsin sett. Bestånden med de gamla, jättestora träden, bland 

 de största i världen, äro dock redan så hårt skattade, att de numera 

 icke betyda något i virkeshandeln, det gäller blott att genom omsorgs- 

 full värd åter söka få bestånden i produktionsdugligt skick. 



Utöver de nu nämnda ha de stora uppblomstrande länderna i Sj^d- 

 amerika, Sydafrika, Australien m. fl. inga barrskogstillgångar som äro 

 nämnvärda att lita till, utan äro hänvisade att erhålla sitt »softwood»- 

 behov uteslutande från norra hahklotet, ty de lövträd, som kunna i 

 större eller mindre omfattning ersätta vårt barrträdsvirke, äro få och an- 

 träffas aldrig i utsträckta, rena bestånd, utan blott jämförelsevis fåtaligt 

 inblandade i de \armare trakternas artrika bestånd. 



I de södra kulturländerna har man på de sista årtiondena börjat odla 

 det norra halvklotets barrträd i lämpligt urval och intet tvivel finnes, att 

 icke med tiden kulturskoijar av sådana i .stor omfattning komma att 



