26 (; UNNAR ANDKRSSON 



har tillfört dessa trakter arbetskraft i en omfattning, vilken gör det sanno- 

 likt, att virkesutdrivning och virkesförädling blir en av de näringar, som 

 snarast komma på benen när samhällena därborta åter komma någorlunda 

 i bättre gängor. Här finnes avse\ärd tillgång på goda barrträd, både 

 tall (delvis i virkesmarknaden gömd under namnet ceder) gran och 

 t ann ävensom lövträd. Särskilt uppges de stora granskogarna vara 

 föremål för de japanska pappersmassefabrikanternas stora intresse. 



En säker överblick över skogsförhällandena härute är mycket svårt att 

 vinna, dels därför att skogsförhållandena äro jämförelsevis föga utfor- 

 .skade, dels därför att det bästa som är skrivet är skrivet på ryska och 

 japanska. Samstämmande äro hos alla, som rest härute, klagomålen över, 

 att skogarna äro ytterst illa åtgångna av skogseldar. I ett så kargt 

 klimat som Mandschuriets och Amurländernas, med en mycket kall vinter 

 och en kort om ock varm vegetationsperiod, sker återväxten sakta, vadan 

 eldens härjningar ej lätt ersättas. I sin bekanta bok Gjennem Sibirien» 

 gör Fridtjof Nansen följande reflektion om skogarna härute, väl belysande 

 det nyss sagda. »Det var för övrigt märkvärdigt hur sällan man här, 

 liksom överallt i Sibirien, fick se riktigt grov skog, det ser ofta ut som 

 om det vore ungskog alltsamman. Detta icke därför att den är huggen, 

 utan därför att den är bränd av ovårdliga människor. Det är aldrig 

 något slut på dessa brännor, man ser dem överallt.» Om Amiirpro- 

 vinsens skogar säger han i samma verk på ett annat ställe, efter det han 

 skildrat sin långa färd genom de trakter, där den nuvarande Amurbanan, 

 således den eventuella virkestrafikleden, går fram följande: > Skogen är 

 inom hela detta område tämligen gles, och blir glesare ju högre upp 

 man kommer. Den består mest av lärk blandad med mycken björk och 

 sä här och där en del tall och något gran. Skogen är icke stor, ty vintern är 

 sträng, och det är litet snö, sä att tjälen går djupt, och tinar upp sent 

 eller aldrig i de nordligare trakterna, varest marken är evigt frusen på 

 något djup. I trakterna kring stationen Gondatti, pä omkring 300 m. 

 ö. h., var skogen icke grövre än att barrträden knappt dögo till tele- 

 grafstolpar och de stodo som vanligt glest. Högre upp på 600 — 700 m. 

 blev skogen ändå lägvuxnare. Den växer sakta. Träd med en diameter 

 av 20 cm. nära roten kunde vara omkring 120 år gamla.» 



Obestridligt torde emellertid vara att virkesmaterial finnes i avsevärd om- 

 fattning, men även här fordras väldiga kapital för att utveckla en stor 

 industri. Den ringare tillgången på vattenkraft och de politiska förhål- 

 landena, ävensom arbetarestammens underlägsenhet äro allt förhållanden, 

 som tämligen säkert komma att medföra, att det blir svårt för en in- 

 dustri att här taga upp konkurrensen med amerikanska Stillahavskusten. 



