28 C.UNNAR ANDERSSON 



bliva självförsörjande i avseende pn virke är det sannolikt vackert så. 

 MassatillverkninLi i nätrorlunda stor omfattning synes mig dock kunna 

 vara att förvänta. 



Ofta ser man rosenskimrande framställningar om vad den sibiriska ur- 

 skogen, taigan -— bestående av tall [Pinus siliiestris), även rikligt av den 

 värdefulla cem bratallen [Piiiiis ceuibra), gran [Picca ohovata) lär k {Larix 

 sibirica) och t ann {Abics sibirica) samt björk och några andra lövträd 

 — en gäng skall bringa värdens skogsförädiande industrier. Jag tror ej 

 alls härpå. Obestridligen står i det ofantliga landets vidsträckta skogar 

 mycket stora virkesmängder, men skogarna äro mestadels glesa, låg\uxna, 

 saktväxande, av skogseldar och sjukdomar starkt angripna urskogar, 

 dyra att avverka, och vad än mera är, någon som helst möjlighet att 

 ordna virkestransporter så att sibiriskt virke skulle kunna uppträda pä 

 världsmarknaden synes mig icke förefinnas. För det föga utvecklade 

 sibiriska folkets behov äro visserligen skogstillgångarna av högt värde. Att 

 kunna som sä många hoppas inom de närmaste årtiondena få igång 

 någon virkestransport flodledes via Jenisej och Ob samt vidare över 

 Ishavet, synes mig icke möjligt. Om denna trafikled överhuvud kan 

 upparbetas, bli alltid transporterna så pass dyra, att virke är för låg- 

 värdigt att bära dem; spannmål, smör och eventuellt pappersmassa är 

 det massgods, som kan tänkas ifrågakomma denna väg, Vi behöva så- 

 ledes ej frukta de sibiriska skogarnas konkurrens. 



Vi stå nu till sist vid luiropa. Denna världsdels förhållanden torde 

 i denna översiktliga framställning kunna behandlas helt summariskt, dä 

 de äro vida bättre kända a\' de intresserade än de övriga världsdelarnas. 



I Europa, liksom i den fjärran östern, äro de centrala slättlanden 

 praktiskt sett röjda frän de skogar av tall och gran, rena eller i bland- 

 ning med lövträd, som en gång täckte dem, dä människan först tog 

 dem i besittning. Kvar stå två stora skogsområden, det stora nordiska 

 i Skandinavien och norra Ryssland samt det syd- eller kanske ännu 

 riktigare sydosteuropeiska i bergländerna från Pyrenéerna och Schweiz 

 genom Alperna till de böhmiska bergen, Karpaterna och Balkan. 



De politiska enheter, som utgöra dessa senare länder, ha i regeln 25 — 50% 

 av landytan skogbärande. I lägre delarna är det företrädesvis ekskog, 

 i de något högre barrskog, särskilt gran [Picea excclsa] och t ann eller 

 silvergran [Abies pectinatd) med större eller mindre inslag av bok. I 

 Alpernas högre delar finnas ock stora lärkbeständ [Larix europea). Tall- 



