32 (;UXNAR ANDKRSSON 



England, Frankrike och Tyskland, \ilka oaktat sin begränsade omfatt- 

 ning åtminstone i de bägge senaste länderna spela en avsevärd roll för 

 virkesbeliovets tillfredsställande, bli\'it medfarna i kriget. Därom börja 

 nu säkra meddelanden inga. Inom stora områden ha de illa ödelagts, 

 i andra vida mindre än man kunde förmoda. Den minskade köpkraften 

 i de krigförande länderna medför kanske, att en gissning att dessa sko- 

 gar komma att ha ungefär samma betydelse i marknaden som före kri- 

 pct är berättigad. 



Vad har nu denna snabba \andring kring jordens barrskogsområden 

 lärt oss? J(i, först och främst och säkert, att de delar av länderna, 

 som producera eller kunna med nutida resurser på ekono- 

 miskt rimliga villkor producera det begärliga barrträdsvirket 

 till avsalu aro vida mera begränsade än \'ac] man vanligen 

 torde föreställa sig. 



Hur gestaltar sig framtiden för \är skogshantering under sådana för- 

 hållanden? Ljus för den som har något att sälja! Klart är att då två 

 av de främsta exportörerna, Ryssland och Österrike-Ungern, helt eller 

 till större delen äro utslagna ur marknaden, denna under de närmaste 

 åren bör bliva gynnsam för de kvarvarande producenterna även om flera 

 konsumenters köpkraft är avsevärt förminskad. Även för en läng tid 

 framåt bör virke bliva en i förhållande till andra \aror väl betald och 

 lättsäld vara. Detta gäller ej minst för grö\re virke. 



Men det gäller icke blott att a\verka och sälja, som i den gamla 

 urskogsavverkningens tid, nu gäller det även att producera, att väl 

 vårda den svenska skogsmarken och det svenska skogsbeståndet så att 

 det ger mer än nu och därmed tack vare de högre prisen mer än väl 

 betalar igen vad som i detsamma nedlägges. Detta är en a\' det 

 svenska näringslivets viktigaste, dessvärre hittills alltför mycket för- 

 summade uppgifter för kommande tid. 



