NÅC.RA SKOGSPOLiriSKA PROF.LEM FOR NORRLAND 37 



skaffa hela armén, ocli då man realiserade en del av våra krigsfartyg till 

 främmande nationer. 



Det är intet under, att man under sådana förhållanden grep efter varje 

 halmstrå, som kunde medföra ekonomisk fördel, och då man trodde sig 

 kunna förbättra den betryckta järnhanteringen genom att avyttra de för 

 statsverket föga givande rekognitionshemnianen, så gjorde man det. Det 

 bör emellertid anmärkas, att vid avståendet av rekognitionshemmanen 

 fogats ett ganska väsentligt villkor, som utmynnade i att järnbruken 

 .skulle bekosta de högst dyrbara lantmäteriförrättningar, vilka skulle ut- 

 föras under storskiftet på vissa skogar. Det visade sig också, att in- 

 tresset för förvärv av kronoskogar och rekognitionsskogar var skäligen 

 klent. Antagligen var då priset för högt. Men andra tider kommo, då 

 priset var bet\-dligt förmånligare för köparen. Då skedde affärerna, men 

 näppeligen kunde bruksägaren klandras för att kronan så fastlåst priset, 

 att det icke kunde rubbas. 



Det \ar ju icke underligt, att man vid denna tid kastade sina blickar 

 mot de stora skogarna i Norrland, Dalarne och framför allt mot Värm- 

 land, vars virke kunde skeppas över Göteborg. Man visste ju genom 

 erfarenhet från Norge, vilka oerhörda värden man kunde erhålla, blott 

 kapital för tillgodogörandet kunde anskaffas. Det lilla anslag, som kunde 

 erhållas för strömrensningar av riksdagen (1818 erhölls 100,000 kr.) var 

 för obetydligt för att ha någon betydelse i exporthänseende. Det hade 

 tillkommit för att skaffa huvudstaden ved i stället för den åländska, som 

 man nu trodde skulle utebliva. 



Annat blev förhållandet, då en del Göteborgsgrossörer jämte till Sve- 

 rige inflyttade personer nedlade betydande kapital på sågverkens moder- 

 nisering och flottledernas förbättrande. Kommerserådet BJÖRNBERG och 

 den till Göteborg 1809 inflyttade James Dickson voro härvid förgrunds- 

 figurer. Sannolikt sågos deras bemödanden åtminstone till en början 

 med största intresse och med stora förväntningar från höga vederböran- 

 des sida.^ 



Björnberg om- och tillbyggde sitt sågverk Lilla Edet (omkr. 1820), 

 vilket gav signalen för andra verk att följa exemplet. DiCKSON fick efter 

 inköp av de Frölichska egendomarna i Värmland, Mölnbacka, Dejefors 

 och Forshaga fast fot i provinsen, och efter några år sågade han lika 

 mycket som alla konkurrenterna tillsamman. Häri är i och för sig intet 

 annat än gott; mera fördömligt anse vi det nu vara, att intet åtgjorts 

 för återväxten, men tidens uppfattning var då, att skogen föryngrade sig 



' Man hade visserligen troU, att orsaken till svenska myntets låga kurs borde sökas i 

 bristande guldtillgång, men så småningom började man inse. att handelsbalansen härvid spe- 

 lade en avgörande roll. 



