NÅC;RA SKOGSl'OLI'1'ISKA PROBLEM FÖR NORRLAND 39 



Under den tidsperiod, som inträdde omkring 1825, hade emellertid en 

 hel del märkliga faktorer tillstött. Man började då åter med kraft ägna 

 sig åt näringarna, hushållningssällskap inrättades, järnhanteringen främ- 

 jades, särskilt genom den då införda lancashiremetoden, vilken var av 

 synnerlig betydelse för skogshanteringen, och särskilda institut inrättades 

 för utbildning av teknici och skogsmän. Under sådana förhållanden bör- 

 jade man ånyo ägna sig åt sina bruk, och vad var naturligare än att 

 man med de från det nya skogsinstitutet utexaminerade elevernas hjälp 

 sökte upparbeta de nyförvärvade rekognitionsskogarna? Huru många 

 planer upprättades icke under denna tid med utlagda avverkningstrakter 

 för något hundratal år framåt på dessa skogar, och huru vinnlade man 

 sig icke om att med de unga jägmästarnas eller något senare med oba- 

 risternas hjälp skaffa ungskog pä kalhyggena. Man ser tydligt, att sedan 

 bruksägarna förvärvat rekognitionsskogarna intresset för skogsvården blev 

 ett annat, än då man blott köpte träkol från raserade bondskogar, för 

 vilka allt intresse saknades. Sedan blott skogsintresset en gång väckts, 

 bibehölls detta. Man inköpte närgränsande egendomar och satte även 

 dessa i stånd på samma sätt, som man tidigare gjort med rekognitions- 

 skogen, allt under tanke på att det sparade skogskapitalet skulle kunna 

 lösgöras under de är, då järnhanteringen möjligen kunde slå fel. På 

 detta sätt kommo järnverken, vilkas kolfångst under 16- och 1700-talen 

 medfört en skogsskövling, som ofta påtalats i riksdagarna, att bliva de 

 första skogshushållarna på de nyförvärvade egendomarna, som omdana- 

 des till välskötta bruksskogar. Även om man nu beklagar, att kronan 

 under trycket av den finansiella nöden 1815 — 1820 beslöt avstå en del 

 av sina skogar, sä måste man erkänna, att detta handlingssätt dock 

 varit en av de märkligaste hävstängerna för åstadkommande av god 

 skogsvård.' Härför tala fortfarande de vackra bruksskogarna i mellersta 

 delarna av landet, ja, vittnesbörd givas längs hela norrländska kustlandet 

 ända upp till Kengis kolskogar uppe vid Torne älv, om att man genom 

 ett riktigt skogsbrukssätt även i de karga norrlandsskogarna kan erhålla 

 lika vackra ung- och medelålders bestånd som på Bergslagens medel- 

 goda skogsmark. 



Bruksägarna sveko sålunda icke det förtroende staten visade dem, då 

 den på dem överlät sina skogar. Erfarenheten är en annan då skogs- 

 handlare, bönder eller andra enskilda förvärvade kronoskogar. Bond- 

 skogarna på Omberg, Edsmären, Mösseberg och framför allt de gamla 

 kronoparkerna på Öland, som såldes vid denna tid (40 k 50,000 har), 



' Författaren saknar anledning att i detta samband beröra de storartade skogsodlingar, 

 som utfördes på kronans skogar i södra och mellersta delarna av landet. Ml exemplet från 

 dessa verkat synnerligen gott, är uppenbart. 



