42 WILH. EKMAN 



på råvaror ha stegrats, då virkesprisen i England gingo upj), men icke 

 ens detta märkes. Sannolikt berodde detta på att tillgången på råvara 

 var stor. Då firman Dickson icke längre fann timmermarknaden i Värm- 

 land lönande, flyttade den sin rörelse till Sandarne i Hälsingland, och 

 då även här konkurrensen ökades, anlades Baggböle vid Umeå. Så 

 länge företagareandan i Sverige var så liten, som den i verkligheten var, 

 voro råvarutillgångarna så stora att de väl räckte till utan att prisen 

 behövde höjas. Detta bestyrkes även av alla de anmaningar, som trä- 

 varuuppköparna fingo mottaga att komma för avslutande av aftarer. 

 Man var rent av rädd för att uppköparna skulle gå ens egen socken 

 förbi. Talrika äro de underhandlingar som föregingo köpen, vilka från 

 att omfatta träd eller timmer övergingo till försäljning av avverknings- 

 rätter, i allmänhet på femtio år. Då man studerar dessa gamla brev 

 förvånas man ofta över allt det omak säljarna gjort sig för att fram- 

 hålla det lämpliga i att ett köp åstadkoms just i den trakten. Sedan 

 köparna väl vunnits för saken, återstod för initiativtagarna att övertyga 

 alla delägarna i byn om, att försäljning av avverkningsrätten skulle ske. 

 Man måste komma ihåg, att byskogarna vid denna tid voro oskiftade, 

 varför en försäljning måste godkännas av varje bydelägare. Försäljnin- 

 garna kunde därför sällan ske genom överrumpling och antagligen icke 

 utan mycken övertalning. 



Jag föreställer mig att denna övertalning stundom kunde erhålla allt 

 för enträgna former. 



Sedan man väl kommit in pä köp av avverkningsrätter började egent- 

 ligen jobberiet. Endast i ytterst få fall köpte bolagen själva genom 

 avlönade ombud avverkningsrätterna direkt av bönderna. Mera van- 

 ligt var det, att jobbarna, som vanligen stodo bönderna närmare än 

 bolagen, passade det rätta tillfället för köp. Som jobbare uppträdde 

 ofta handlanden i orten, men stundom ser man en förslagen bonde upp- 

 träda, ja, lantmätare, länsmän, läkare, postmästare, folkskollärare m. fl. 

 vilka på ett eller annat sätt kunde uppnå den önskade kontakten. För 

 dessa gällde det då att hålla ned priset för säljaren för att sedan själv 

 kunna erhålla största möjliga reveny. Det bör i detta sammanhang på- 

 pekas att kvinnorna spelade en ytterst viktig roll vid försäljningarna. 

 Den ena hustrun såg huru den andra, vars man sålt den som värdelös 

 ansedda timmerskogen, hade pengar, som \id denna tid var en synner- 

 ligen sällsynt vara, särskilt i skogsbygden, och därför kunde köpa diverse 

 grannlåt, kläder o. d. Det var ju kvinnligt att önska sig lika fin som 

 grannhustrun. Då mannen sålunda bearbetades av såväl hustrun som 

 jobbaren, vilken kanske var hans högtbetrodde granne, så föll han i 

 regel rätt snart. Jag anser det visst icke otroligt, att härvid brännvinet 



