48 VVILH. EKMAN 



för en försäljning, om vilka en utomstående ofta saknar en rätt upp- 

 fattning. 



Man får icke bortse från att köparna sökte bekonmia sin åtrådda vara 

 för billigaste möjliga pris. Sker detta under i övrigt hederliga former, 

 ser jag häri intet orätt; motsatsen skulle huvudmannen antagligen be- 

 teckna som trolöshet. Däremot vill jag på intet sätt taga skurkaktiga 

 affärer i försvar. Då sådana förekomma nu inför våra ögon och ofta 

 göras av män som knappast låtsa om eller rent av bestrida detta fak- 

 tum, sä kan man ej förvåna sig över att försäljningar förr skedde, som 

 säljaren inom kort insåg helst borde ha varit ogjorda. Men dä var det 

 för sent. Just däri ligger en av de omständigheter, som ställer egen- 

 domshandeln på ett annat plan än vanliga affärer. Har man sålt sin 

 egendom med alla dess minnen, där man vuxit upp och arbetat, sä är detta 

 något annat, än då man i en stad säljer ett hus eller då en vanlig leve- 

 ransaffar uppgöres. I staden kan man kanske lätt åter köpa ett ändå 

 vackrare hus, men en egendom, där man trivts, kan man icke så lätt åter- 

 förvärva. Och däri, att bolagen icke gärna sälja den en gång av dem 

 inköpta fastigheten, ligger en av de omständigheter, som göra försälj- 

 ningarna ansvarsfulla, men däri ligger även ett av villkoren för en ord- 

 nad skogsskötsel. Egendomar, som gå ur hand i hand, lämpa sig icke 

 för de uppoft"ringar, som oskiljaktigt äro förenade med skogsskötseln. 

 Skövling blir vanligen dessas lott. 



Emellertid är ekonomisk skötsel av jord och skogsegendomar icke en 

 så enkel sak, som mången däri oprövad kanske tror. Det är få affärer, 

 som kunna sluka så stora pengar som egendomar, som så lätt kunna 

 exploateras och som så lätt kunna i grund förstöras. Detta gäller om 

 jordbruket, men i lika hög grad om skogsbruket. 



Den som skall göra en skogsaffär vinstgivande, skall endera vara en 

 hänsynslös exploatör eller också en ekonomiskt och skogligt tränad man. 



Trävarubolagen insågo snart, att det icke var förenligt med deras in- 

 tressen att exploatera de skogar, de med full äganderätt inköpt. De 

 hade kastat sig över egendomshandeln för att erhålla reserver, då kunde 

 man ju icke anse det rätt att skövla dem, ty då voro de ju icke längre 

 reserver. Men allt eftersom tiden led, framkommo personer, som talade 

 om att avkastning kunde erhållas från dessa skogar, och att denna var 

 betydligt större om skogarna voro i full växtkraft, än om de endast be- 

 stodo av utvuxna bestånd. Det var då man insåg att den gamla sko 

 gen skulle borttagas, dock på sådant sätt, att man icke omintetgjorde 

 skogens reproduktionsförmåga, och det var då trävarubolagen ansågo 

 det nödvändigt anställa särskilt utbildade skogsmän. Ökat intresse för 

 skogsvården spreds särskilt genom statens skogsförsöksanstalt, som på- 



