NÅGRA SKCXJSPOI.rnSKA PROlll.KM FOR NORRLAND 49 



visat vilka oerhörda virkesmassor, som kunde erhållas ur våra skogar 

 blott dessa omsorgsfullt skötas och gallras. Men redan innan dessa för-, 

 hållanden blevo mera kända, hade den norrländska trävaruindustriens 

 män börjat syssla med den brännande frågan om tillgodogörandet av 

 småvirket, vilket måste vinna avsättning, om skogsvård överhuvud taget 

 skulle vara möjlig. Man började då exportera pitprops frän våra norr- 

 landshamnar, man anlade kolugnar och slutligen började man bygga trä- 

 massefabriker. Genom det uppsving denna form av trävaruhantering 

 erhållit, är det möjligt att idka skogsvårdande avverkningar i betydande 

 delar av Norrland. Dock kan man i betydande delar av värt nordli- 

 gaste län ännu icke vinna avsättning för allt virke och sålunda icke 

 praktiskt taget tänka på skogsvärd. 



Det lider intet tvivel, att de gamla norrlandsskogarnas virkesmassor 

 minskas högst avsevärt på samma gäng som de uppdragna unga be- 

 stånden framväxa med en kraft, som måste glädja varje fosterlandsvän. 

 Nu gäller det, om dessa nya skogar skola hinna växa ut, innan den 

 gamla skogen försvunnit. Detta är den stora frågan, och det är på den- 

 nas lösning alla skogsmän måste koncentrera sina ansträngningar. Det 

 är genom målmedvetna skogsodlingar, gallringar, ljushuggningar och för- 

 yngringshuggningar detta kan ske, men icke genom ängsligt sparande 

 av den gamla oväxtliga skogen eller genom extensiv skövling. 



Trävarubolagen kunde liksom järnverken under 1 700-talet icke förvän- 

 tas utöva någon skogsvärd pä de marker, där de visserligen avverkade 

 träd, men där de icke ägde själva skogsmarken. Sedan sådan dock 

 förvärvats under slutet av förra århundradet, ha statsmakterna alla skäl 

 att förvänta, att dessa egendomar skola skötas lika väl som järnbrukens 

 skogar under liknande förhållanden. 



Man har också all anledning att hoppas att det påbörjade målmed- 

 vetna arbetet i Norrlands skogar skall krönas med framgång, om del- 

 samma får utvecklas ostört till skogsproduktionens fromma. 



Full säkerhet härför finnes lika litet nu som förr. Faror hota från 

 många håll. En dylik fara kan det ständiga talet om rekognitionssko- 

 garnas indragning vara liksom även tanken på socialisering. Men den 

 mest överhängande faran hotar dock från jobbarehåll. Liksom man under 

 50-årsköpens och fastighetsförvärvens tid stundom hade föga ansvars- 

 kännande säljare, hänsynslösa köpare och förvärvshungriga jobbare i alla 

 former och i skiftande yrken, så har man nu villiga köpare och skick- 

 liga mellanhänder, som önska försäkra sig om de sparade skogsreser- 

 verna, fastän dessa personer nu äro mera tekniskt utbildade och köpen 

 nu äro av vida större omfattning än förr. 



Såsom jag tidigare framhållit är det ofta beklagligt, dä en bonde av- 



4- Skogsviirtis/iireningens Tidskrift iq2t. Serien A. 



