50 Wll.H. KKMAN 



yttrar sin fäderneärvda gård. Han blir lätt rotlös och förlorar den reserv 

 av tillit till den egna kraften, som dock besutenheten giver. Det är 

 även ofta mindre glädjande då ett bruk, ett skogsbolag eller ett större 

 fastighetskomplex, som skötts väl, övergår till nya ägare. Ofta försvin- 

 ner den förut kända traditionen såväl beträffande skötseln av jord, sko- 

 gar och verk som i fråga om alla de människor, som där förut haft sin 

 trygga utkomst. Att helt undgå alla försäljningar är naturligtvis icke 

 möjligt och icke heller önskligt, sä länge det här i världen finnes fattiga 

 och rika och så länge en del personer sköta anförtrodda egendomar 

 bättre, andra sämre, men jag tror, att om var man ansåge att en egen- 

 dom ligger på ett högre plan än alla andra värdeföremål ej blott där- 

 för att den lämnar arbete och bärgning och i sig förvarar så många 

 kära minnen från tidigare, lyckliga skeden, utan även därför att själva 

 innehavaren är ansvarsskyldig för det sätt, varpå han sköter sin jord och 

 sin skog inför nutid och eftervärld, så bleve sannerligen jordförsäljning- 

 arna mindre talrika och skötseln bättre. Klasslagar och fanatism till för- 

 mån för egendomsskötseln fånga alltid en viss uppmärksamhet och åstad- 

 komma ett motvilligt arbete, men verkligt banbrytande arbete uppnås 

 icke genom restriktioner. Därtill fordras handlingskraft, arbetslust och 

 oförskräckt vilja att besegra de hinder av olika slag, som ofta resas 

 mot den målmedvetna, sunda skogshanteringen. (Forts.) 



