52 JOHAN EDEN" 



sätt, varpå denna liushällning bedrives eller kanske riktigare hittills be- 

 drivits. Landets skogshushållning kan nämligen i stort sett anses hittills 

 hava varit av övervägande extensiv beskaffenhet, varvid landets under 

 föregående århundraden sparade skogstillgångar genom bl. a. kommuni- 

 kationsväsendets hastiga utveckling fått ökat värde och därigenom oftast 

 blivit föremål för en mer än lämpligt stark avverkning och i många fall 

 även för en osund spekulation. En skogsegendom har måhända tillfallit 

 ägaren genom arv utan ekonomisk uppoffring eller också förvärvats för 

 en så låg köpeskilling, att denna icke kan sägas stå i någon rimlig 

 proportion till det verkliga värdet eller till den inkomst, som kan er- 

 hållas vid en realisation. Antingen ägaren till ett sådant skogskapital 

 önskar ytterligare spara därpå eller han vid en högkonjunktur vill rea- 

 lisera det hela, saknas för honom den direkta anledningen till att ned- 

 lägga arbete och kostnader på en mer eller mindre invecklad bokföring. 

 I förra fallet har han sitt sparade kapital, som kanske ger honom en 

 efter hans förhållanden god årlig avkastning. Om denna avkastning står 

 i något rimligt förhållande till det i skogen bundna kapitalet intresserar 

 honom kanske mindre, bara han vet, att avkastningen även i framtiden 

 kan bibehållas v\d samma storlek. F. ö. kanske han ej vet, huru mycket 

 hans skog är värd, utan lever i den tron att han av sitt kapital får en 

 avkastning, som är fullt jämförbar med vad en annan näringsgren kan 

 lämna. I andra fallet, då ett skogskomplex förvärvats uteslutande i syfte 

 att fortast möjligt realiseras, finnes ju ingen anledning att komplicera ett 

 sådant företag med en onödig och tidsödande bokföring, då man utan 

 vidlyftiga kalkyler kan förutsäga, att en betydlig vinst måste uppstå vid 

 en realisation. Om denna ökas eller minskas några procent är av föga 

 intresse, blott rpan vet, att en god avans på affären kan erhållas. 



Det är nämligen beskaffenheten hos det engagerade kapitalet och det 

 sätt, varpå den årliga vinsten eller nettobehållningen uppstår, som gör 

 skillnaden så stor mellan skogsbruket och andra näringsgrenar, främst 

 industrien. Så länge skogshushållningen går ut pä att realisera gamla 

 naturtillgångar, måste också intresset för, huru en vinst uppstår, och om 

 denna står i någon skälig proportion till engagerat kapital, vara mini- 

 malt. I samma mån som denna hushållning övergår till mera intensiv 

 och uthållig sådan, vill ägaren kunna jämföra den avkastning, han genom 

 direkta kapitalplaceringar i skogsbruket kan vinna, med den, som 

 eventuellt kunde erhållas genom att placera kapital i andra näringsgre- 

 nar. Då måste också behovet av en mera ordnad och rationell bok- 

 föring växa fram. 



Att landets skogshushållning överhuvudtaget befinner sig i en sådan 

 övergångsperiod från extensiv till intensiv och uthållig skötsel är otvivel- 



