NÅC.RA SK()C.Sl'()I.iriSKA PROBLEM FOR NORRLAND 93 



uppsving (lär äger rum. Att detta ekonomiska uppsving är identiskt 

 med skogs- och sågverksrörelsen torde icke kunna bestridas och att det 

 är tack vare denna, som emigrationen inskränkts från dessa med kom- 

 munikationer styvmoderligt tillgotiosedda landsändar, torde \ara uppen- 

 bart. 



Det måste emellertid starkt tramhällas, att en omgruppering av be- 

 folkningslagren ägt rum, därigenom att bondhemmanen försålts och de 

 forna ägarna endera kvarstannat som arrendatorer eller också sökt sin 

 utkomst vid närmaste industrisamhälle eller på annan ort. Man måste 

 beklaga, att inägojorden pä detta sätt ofta gått ur de gamla bondesläk- 

 terna till nya bönder, med mera moderna tänkesätt i fråga om ansvaret 

 för jorden eller till liknöjda arrendatorer och samvetslösa jobbare. Då 

 trävarubolagen började köpa fastigheter, kunde man förvärva avsöndrade 

 skogsfastigheter. Endast undantagsvis köptes då hela egendomar. ' Men 

 i medio av nittiotalet lagfästes den bestämmelsen, att skogen endast i 

 viss, mindre utsträckning fick frånsäljas den odelade jorden och då nöd- 

 gades de trävarubolag, som ansågo sig böra inköpa skogar för tillverk- 

 ningens lugna utveckling, även köpa inägojord. Denna ha trävarubola- 

 gen icke önskat förvärva, men de ha av lagbestämmelser nödgats köpa 

 den under den tid, dä det stod dem fritt att förvärva egendomar. 



Man föreställer sig ofta, att Norrland pä detta sätt blivit en landsända, 

 där de stora trävarubolagen dominera. Detta är sant så tillvida att ar- 

 betstillfällena i de flesta fall erhållas genom dem. Men det är ju icke 

 klandervärt, att arbete nu kan erhållas i så gott som varje avlägsen vrå 

 av Norrland även under synnerligen bistra tider. Detta anser jag vara 

 en av trävaruhanteringens bästa sidor, och man får endast önska, att 

 industrien utvecklas så, att även minsta dimensioner kunna avsättas på 

 alla älvar, varigenom skogsvården först kan komma till sin rätt och be- 

 folkningen få ökade förtjänster. Men däremot är det icke sant, om man 

 tror, att trävarubolagen besitta den övervägande delen av Norrlands jord. 

 De äga 20 % av densamma. Resten äges av Kronan och självägande 

 bönder. 



I det föregående har jag velat påvisa det otvetydiga samband, som 

 finnes mellan Norrlands ekonomiska uppsving och inflyttningen till Norr- 

 land å ena sidan och trävaruindustriens framträdande å andra. Vi stå 

 nu snart inför en liknande situation som vid förra århundradets depres- 

 sionsperioder och det är givet, att likavisst som de övertaliga ungdoms- 



* Frans Kempe, Trävaruindustriens debet och kredit. 

 7- Skagsvåriii/brfningens Tidskri/t iqzi. Serien A. 



