94 WILH. KK.MAN 



klasserna, som under fyrtiotalet ej erhöllo arbete här iienima, sökte sij^ 

 ur landet för att finna utkomst och för att kunna bilda familj, likavisst 

 måste de arbetslösa nu söka sig ut frän städer och industrisamhällen till 

 arbete annorstädes. Att ta emot dem och skaffa dem bärgning inom 

 Sveriges landamären är en av vår tids viktigaste uppgifter. 



Det synes emellertid, som om vi i Sverige just inga andra outveck- 

 lade arbetstillfällen hade än våra skogar och skogsmarker, våra oupp- 

 odlade myrar och våra outbyggda vattenfall, Av dessa torde skogarna 

 komma i främsta rummet, så mycket mer som arbetstillfällena där an- 

 tagligen komma att hålla i sig. Som förut framhållits är trävaruhante- 

 ringen nämligen den industri, som fortast brukar repa sig efter krigen. 

 Den har också stadigt gått framåt även under tider, då andra industrier 

 haft det mer än bekymmersamt. Huruvida utvecklingen skall fortsätta 

 i denna riktning är naturligtvis vanskligt att förutsäga, men omöjligt 

 är det visst icke, t. o. m. ganska sannolikt. 



Vad vore då naturligare, än att man med alla till buds stående medel 

 inriktade sig på att höja Norrlands skogsbruk och att göra Norrland till 

 den skogsproducerande landsända, som det har alla förutsättningar att bli. 

 Det är uppenbart att man, med stöd av de impulser, som givits sedan 

 ett tiotal år tillbaka, nu strävar efter att avverka den gamla utvuxna 

 skogen, för att denna skall lämna rum för de kraftigt uppspirande ung- 

 skogarna. Visserligen är det allas tanke, att dessa skola växa upp så 

 hastigt, att de kunna lämna full ersättning för de virkesskördar, som de 

 gamla skogarna lämnat. Men denna förhoppning är dock blott ett önske- 

 mål. För att nå detta resultat, som är så oändligt viktigt för hela vår 

 skogspolitik, för vår industri, för våra arbetares sociala ställning, för 

 bevarandet av vår fria bondeklass och för stärkandet av vår handels- 

 balans, fordras att de härmed sammanhängande frågorna .skjutas i för- 

 grunden ])å ett helt annat sätt än nu är fallet och att mindre frågorj 

 som visserligen i det enskilda fallet kunna ha nog så stor betydelse, ej 

 tillmätas större räckvidd än de böra ha. 



Bland dessa större frågor möta oss först de direkt skogsvårdande ar- 

 betena. Att dessa med allvar måste bedrivas ej blott pä de egendo- 

 mar, som omhänderhavas av den intresserade skogsmannen och den om- 

 tänksamme bonden är utan vidare uppenbart. Programmet måste vara, 

 att alla hyggen utan tidsutdräkt skola noggrant göras skogbärande, 

 ungskogarna skola gallras och de medelålders skogarna ljushuggas. Det 

 måste bli slut med det nutida kompromissandet vid stämplingsförfaran- 

 det, som allt för ofta kommer till synes på egendomar, vilka innehavas 

 av personer, vilkas huvudsakliga skogsintresse utmynnar i erhållandet av 

 största möjliga, tillfälliga vinst och utförandet av sämsta möjliga skogs- 



