98 WII.H. KKMAN 



slitsamma odlingsarbetet och kolonaten slogo fel. — Man har dä övergått 

 till anställande av fasta skogsarbetare och denna form vinner allt större 

 utbredning. Dessa skogsarbetare erhålla bostad och en viss jordareal. 

 Men då ha bolagen emot sig alla på senare tiden uppdykande planer 

 på indragning av inägojorden. Jag har redan framhållit, att skogsbolagen 

 icke önskat förvärva all sin öppna jord och gärna skulle avyttra den 

 jord, som icke erfordras för tjänstcmannaboställen och för skogsarbetar- 

 nas del. Härvid tänker jag mig att man i Norrland knappast kan 

 komma längre än att skogsskötseln ombesörjes a\': 



För boställe erfor- 

 derlig inägojord 



I skogsförvaltare (område 25,000 har ])rod. skogsmark) 10 har 

 10 skogsvaktare ( » 2,500 » » » ) 15 >• 



80 skogsarbetare utan häst 120 » 



30 skogsarbetare med häst 120 » 



Summa 265 har 



Denna jordareal är niJdvändig, då skogsskötseln blivit utvecklad, och 

 därför måste man redan nu förvissa sig om att den på lämpliga platser 

 finnes att tillgå. Övrig jord bör man kunna sälja, blott denna försälj- 

 ning kan ske under betryggande former för skogskapitalets bibe- 

 hållande. 



Angående de band och förordningar som i rena skogs- och jordbruks- 

 frågor läggas på skogsmännen äro även några ord på sin plats. Under 

 senaste åren ha skogsvårdsstyrelserna satts att övervaka den enskilda 

 skogsvården, och jordkommissionerna ha fått i uppdrag att övervaka 

 bolagens jordbruk och arrendegårdar. 



All skogsskötsel å enskild mark är underkastad skogsvårdsstyrelsernas 

 kontroll, och detta är nödvändigt och gagneligt. Lika nödvändigt är 

 att de större egendomarna handhavas av fullt kompetenta skogsmän. 

 Det har visat sig att skogsvårdsstyrelserna förstått, att en allmän rörelse 

 till skogsvårdens fromma varit på väg att bryta fram på de enskilda 

 skogar, som stå under sakkunnig, ansvarskännande ledning. Det hedrar 

 skogsvårdsstyrelserna, att de ställt sig förstående inför det mäktiga 

 arbetet på bruks- och bolagsskogarna. De ha förstått, att vi alla ha 

 samma mål — skogsvårdens fromma, även om den enes väg mera törn- 

 beströs genom ekonomiens allmänna lagar än den andres. Anser sig 

 samhället böra ge skogsvårdsstyrelserna ännu större kontrollerande makt, 

 så finnes däremot intet att invända. Men då måste man fasthålla vid 

 att de verkligen med kraft tillämpa sina fordringar på god skogsvård 

 gent emot alla skogsägare. Jag vet mycket väl, att skogsvärdens befräm- 



