110 TORSTEN LAGKRBERG 



saknats, men som ovillkorligen först måste utföras, innan man skall kunna 

 uppträda med någon sakkunskap i den föreliggande frågan. Men dessa 

 undersökningar äro icke gjorda i ett slag, de kräva ett långvarigt labora- 

 toriearbete och parallelliakttagelser ute i det fria. Det gäller här bl. a. 

 att utröna, vilka svamparter, som ha del i rötbildningen ; våra hittills- 

 varande kunskaper i detta avseende äro i realiteten ganska blygsamma. 

 Dessa svampars biologi måste studeras, så att man får klargjort, hur 

 yttre faktorer såsom exempelvis nederbörd, temperatur, avverkningstid, 

 lagringssätt o. s. v. influera på deras utvecklingsmöjligheter. Härigenom 

 erhåller man även inblick i rötprocessernas fortskridande i veden under 

 olika betingelser och far möjlighet att utpröva medel, som kunna för- 

 dröja eller i bästa fall förhindra förstörelsen. Med de höga vedpriser, 

 som för närvarande råda, är det av största intresse för allmänheten, 

 att den erhåller fullgod vara, när den köper prima ved, d. v. s. i 

 detta fall ved, fri från rötskador. Som det nu praktiseras, händer det 

 nog inte så sällan, att ved med mindre i ögonen fallande rötskador 

 säljes och även av mottagaren godkännes som prima, och det är uppen- 

 bart, att den senare då får överbetala, vad han köper. Det bör därför 

 vara av stort praktiskt intresse att äga kännedom om, hur brännvärdes- 

 förlusten förhåller sig till den fortgående veddestruktionen, och att kunna 

 approximativt riktigt upp.skatta värdeminskningen för hela vedpartier. 

 Många andra spörsmål av kanske huvudsakligen teoretisk art yppa sig 

 även vid sidan av de mera praktiska, och det är sålunda en mångskif- 

 tande uppgift, som den mykologiska forskningen här har sig förelagd. 

 Efter anmodan av Bränslekommissionen fick jag anledning att intres- 

 sera mig för de mångomskrivna rötskadorna i dess vedlager. Mina 

 undersökningar inriktades i första hand på att söka erhålla ett mätt på 

 rötbildningens inflytande på vedens bränslevärde. Kalorimetriska bestäm- 

 ningar pä rötor av olika destruktionsgrad utfördes; det erhållna mate- 

 rialet är visserligen ännu så länge icke rikt, men dock tillräckligt, för 

 att slutsatser i bestämd riktning skola kunna dragas. Så exempelvis 

 har det framgått, att de undersökta fasta rötorna icke innebära någon 

 brännvärdesförlust per viktsenhet. Per volymsenhet föreligger dock helt 

 naturligt en förlust, som i ett fall uppgick ända till 35 %. Som genom- 

 snittlig förlust för samtliga rötor erhölls omkring 20 %. Vill man nu 

 bestämma den värdeminskning, som ett helt vedparti har undergått till 

 följd av röta, måste alltså dennas volym först utrönas. Detta kan göras 

 med tillräcklig noggrannhet på systematiskt utvalda stickprov. Av de 

 erhållna resultaten angående de undersökta rötornas brännvärde har jag 

 kommit till den uppfattningen, att den gängse föreställningen om oer- 

 hörda förluster i Bränslekommissionens ved till följd av rötor torde vara 



