F/rr MODARNT AVVKRKNINGSSVSTKM 119 



baka. Vid ogräsrisk kan man på detta sätt fä fram äterväxten, som är 

 mera skuggfördragandc än ogräset; så småningom skaffar man plantorna 

 ökad ljustillförsel, så att de bibehållas vid liv och kunna vidare utveck- 

 las. Detta sker alltjämt medelst gallringsartade huggningar. Då man 

 har fått beståndet i sådant skick, är föryngringen tryggad. Skulle storm- 

 skador eller andra kalamiteter mträffa, så finns ju redan ett förråd av 

 plantor, som ha handicap gent emot ogräsvegetationen. 



Nu är tidpunkten kommen, då de s. k. efierhuggningarna börja. Alla 

 föregående huggningar äro förberedande ur föryngringssynpunkt. Allt 

 efter huggningarnas art karakteriseras Eberhards metod av tventie olika 

 stadier: det förberedande stadiet och efterhuggningsstadiet. 



Efterhuggningarna verkställas efter en princip, som står i konsekvens 

 med metoden för övrigt: ofta upprepade — om möjligt varje år utförda 

 — huggningar, som så småningom överföra beståndet till ungskog. 



Den riktning, i vilken föryngringen fortskrider, bestämmes av tre mo- 

 ment, nämligen vindriktniiigoi, markens lutning och den riktning i vil- 

 ken virkets avforsling skall ske. De två sistnämnda momenten samman- 

 falla i regel så gott som alldeles. Eftersom kalhuggning icke sker, be- 

 höver särskild hänsyn till solen ej tagas. 



På jämn mark skall avverkningen fortgå vinkelrätt mot vindriktningen, 

 vilket i allmänhet betyder från Ö mot V. På sluttande mark har man 

 att taga en resultant mellan marklutningen och vindriktningen, och ju 

 starkare sluttningen är, desto större hänsyn måste tagas till den rikt- 

 ning vari sluttningen går. 



Vindriktningens betydelse är utan vidare klar, då stormfara föreligger, 

 om man öppnar ett bestånd mot väster. Här är det visserligen ej 

 fråga om att öppna beståndet, eftersom alla öppna kanter enligt EBER- 

 HARD äro av ondo, men även en starkare luckring i eri västlig bestånds- 

 kant är riskabel vid den ålder det här rör sig om. Avforslingen får ej 

 heller ske genom det förut föryngrade området, och därför måste hän- 

 syn tagas till den väg varpå virket skall utföras och åt vilket håll trä- 

 den skola fällas. För tyska förhållanden är detta senare viktigt, ej blott 

 ur synpunkten att reducera skadorna på återväxten vid utdrivningen utan 

 i särskilt hög grad därför, att så gott som allt gagnvirke apteras till 

 Langholz: långa stockar — nästan hela träd — måste därför utsläpas 

 till vägarna, och detta måste ske på så sätt, att lilländan går före, ty 

 i annat fall blir arbetet för tungt. Vidare måste all vridning och sväng- 

 ning av det fällda virket så vitt möjligt undvikas. Därtill kommer, att 

 körarna alltid lasta framtungt, och att rotändarna vid vägen skola ligga 

 i den riktning ditåt virket skall köras. Om detta förfarande är grundat 

 i vagnarnas konstruktion eller blott beror på körarnas ingrodda vanor. 



