120 SVEN pp:trini 



vågar jag ej bestämt yttra mig om. D:r Eberhard försäkrar emeller- 

 tid, att det är omöjligt att ändra förhållandet, varför vid avverkningen 

 hänsyn måste tagas härtill. 



Alla nu uppräknade omständigheter göra det till en rätt så invecklad 

 sak att bestämma i vilken riktning avverkningen bäst bör föras. 



För våra svenska förhållanden behöva vi naturligtvis ej räkna på 

 samma sätt, då hos oss i detta fall de tekniska detaljerna äro under- 

 ordnade skogsskötselns ändamål. För att få fram metoden i dess ren- 

 het behöva vi därför endast tänka på det fallet, då vi ha att föryngra 

 en i det närmaste plan mark, varvid vindriktningen är utslagsgivande. 

 Vinden kommer visserligen ej endast från ett håll. Om väster är det 

 farligaste väderstrecket för en ort, kunna vi riskera farliga vindar med 

 en riktning mellan SV och NV. Den placering som Wagner har av 

 sina föryngringshyggen är därför tämligen riskabel ur vindskadesynpunkt. 

 Eberhard vill f. ö. i motsats mot Wagner icke upptaga kalhyggen 

 utan fortskrida kontinuerligt med avverkningen, så att övergången till 

 nästa generation blir mjuk. Principiellt gå därför hans föryngringsytor 

 i form av starkare geiwmgallrade kilar med spetsen riktad emot väster, 

 och hans huggningsmetod kallas med anledning härav Schirmkeilschlag- 

 betrieb. (Se fig. i). 



Föryngringskilarna inläggas på var 8o:de ä i2o:de meter, så att inom 

 varje avdelning alltid komma flera dylika kilar, och man kan reglera 

 föryngringshastigheten genom att använda ett större eller mindre antal 

 kilar. Deras placering är sådan, att man alltid börjar i mitten och fort- 

 går utåt. Därigenom att ingreppet göres på detta sätt förstoras för- 

 yngringsytan, i det att man å varje kil fortskrider så att säga på två 

 fronter. Med samma bredd som Wagner använder bör man alltså kunna nå 

 dubbelt så stort resultat på varje kil. 



Vid alla vägar sparas de stormfasta träden, oberoende av hur för- 

 yngringskilen kommer. Orsaken härtill är dels estetiska hänsyn men 

 framför allt att man har tillfälle att hur länge som helst utnyttja ljus- 

 ningstillväxten å dessa träd, vilkas avverkande ej gör någon skada på 

 återväxten, varjämte dessa vägträd komma att bilda smala läbälten, väl 

 fördelade över skogen, och vilka ha en nog så viktig uppgift för av- 

 värjande av stormfara. 



De allmänna gallringsprinciperna för efterhuggningar äro också sådana 

 att stormfasta träd kvarlämnas i stor utsträckning. Om två stora dylika 

 stonnbrytare stå intill varandra, så lämnas alltid båda. På detta stadium 

 kan intet göras för att i sådant fall reglera stamfördelningen utan skulle 

 detta ha skett på tidigare stadium — alltså under förberedningsstadiet. 

 Eberhard överväger vid dessa efterhuggningar alltid noga i detalj — 



