122 SVEN PETRINI 



träd för träd — huru stormen skall brytas, och därför har han också 

 mycket litet vindfällen. — Ljustillträdet regleras sålunda i första hand 

 genom utgallring av medhärskajide träd. Första kronskiktet sparas gärna, 

 såvida träden äro friska och välvuxna samt avsätta god tillväxt. 



Den innersta eller första kilen göres helt smal — upp till 20 å 30 

 meters bredd — och ges en mycket långsträckt form (se fig. 1). Där- 

 för ser man ej mycket av dessa kilar ute i skogen. De likna mest en 

 rak linje, på sidorna av vilken man gallrat litet starkare. Även i fort- 

 sättningen kan det vara svårt att på marken fastställa kilformen, då det 

 ofta ställer sig lämpligt att fortskrida med föryngringen i det närmaste 

 rektangulärt. Enstaka grupper kunna också sparas, och vägträden tas 

 som nämnt ej förrän i allra sista hand. Något regelbundet schema ser 

 man därför alls icke till ute i skogen, och skulle man utan alla upplys- 

 ningar ensam företaga en exkursion genom Langenbrands skogar, är det 

 knappast troligt, att man skulle upptäcka, att huggningarna försiggå i 

 kilform mot väster. I synnerhet de branta sluttningarna åstadkomma 

 modifikationer av skilda slag. 



Men metoden gör likväl skäl för sitt namn, även om kilarna ej kunna 

 sä påtagligt konstateras i föryngringshyggenas form. Förfarandet är 

 dock alltid sådant, att det syftar till åstadkommande av ett sluttande 

 krontak från O mot V på plan mark, d. v. s. att föryngringen fortskri- 

 der i denna riktning. Även om föryngringsytan är närmast rektangu- 

 lär, skall man dock vid närmare studium finna, att i den främre = västra 

 delen ha vi skogen mera sluten, och att äterväxten är längre kommen 

 i den bakre, d. v. s. den östra delen. Här, i den bakre delen av kilen, 

 är beståndet ljusare ställt, och detta område, där återvä.xten slappes 

 fram, utvidgas mer och mer, såväl framåt som åt sidorna. I kilens främre 

 del fortskrider man mera långsamt och försiktigt, så att ju längre mot 

 väster man kommer i ett bestånd, desto mindre tillväxt ser man på 

 plantorna. Här söker man sålunda blott hålla de uppkomna plantorna 

 vid liv till dess att turen kommer, och den bakersta delen av kilen re- 

 dan är omförd till ungskog. På så sätt flyttas den zon, där plantorna 

 ha de bästa tillväxtbetingelserna, år för år framåt mot väster, och skärm- 

 beståndet uppvisar alla grader av slutenhet. 



I den bakre kanten övergå kilarnas baser så småningom i varandra, 

 och här borthugges skogen mer och mer, allt eftersom plantorna skjuta 

 i höjden. Så t. ex. 10 år efter kilarnas första utläggande har man skärm- 

 bestånd blott i främre delen av avdelningen, och i den bakre delen har 

 man ungskog utan överståndare. Resultatet bör till slut bli en skogs- 

 typ med något vägformigt krontak, som sluttar mot väster. Föryng- 

 ringen drager emellertid ej så lång tid att större åldersskillnader hinna 



