ETT MODAKNl' A VVKRKNIN(;SS\S1EM 125 



2. Effektivitet ifråga mii natiniig föryugving och vindskydd. 



Den naturlii^aste föryngiint^smetoden är, åtminstone för silveroran och 

 bok, skärmbeständsfoniien. Silvergranen är t. ex. mindre utsatt för bet- 

 ning inne i bestånden och behöver f. ö. skydd under sin första upp- 

 växttid. W.VGNEKsystemet riskerar ogräsväxt och markförvildning och 

 måste ofta laborera med kulturer för att få tillräcklig återväxt. EBER- 

 HARD har med sin metod åstadkommit 93 % naturlig föryngring på av- 

 verkningstrakterna i Langenbrand, vilket troligtvis är ett bättre resultat 

 än på Gaildorf, varifrån siffror emellertid saknas. — I vad som rör 

 stormfastheten hos skogen är Eberhards metod överlägsen Wagners, 

 ty öppna kanter utgöra alltid en risk i detta avseende, i synnerhet som 

 de nordliga vindarna äro de för skogen allra farligaste, vilket bl. a. fram- 

 går av en förliden sommar publicerad utredning av chefen för Bayerns 

 meteorologiska anstalt, prof. ScHMAUSS. Enligt SCHMAUSS' utredning, som 

 verkställdes närmast till tjänst för lufttrafiken, äro de starka västliga och 

 sydvästliga vindarna de vanligaste, men de nordvästliga äro likväl de 

 för skogen farligaste och detta av följande skäl. De från nordväst blå- 

 sande vindarna komma stötvis med en viss amplitud, och deras maxi- 

 mala hastighet kan uppgå till inemot det dubbla av medelhastigheten. 

 Dessa variationer göra nordvästvindarna särskilt farliga därigenom att 

 de försätta träden i svajning, för vilket träden dessutom äro så mycket 

 känsligare som nordvästvindarna pläga föregås av en period med blid 

 väderlek och nederbörd, så att marken är uppmjukad och ger rötterna 

 sämre stöd. En omständighet, som inte heller saknar betydelse, är att 

 de nordliga vindarna komma med kall luft, som alltså är relativt tung 

 och tät och har stor levande kraft. 



Alla dessa faktorer samverka till att göra en nordvästlig vind till en 

 betydligt farligare fiende till skogen än vad en sydlig vind av samma 

 genomsnittshastighet utgör. Helt säkert måste under sådana förhållanden 

 den gamla beprövade östvästliga avverkningsriktningen erbjuda större 

 fördelar i fråga om vindskydd än den Wagneksk.\ nordsydriktningen, 

 i synnerhet om inga beståndskanter öppnas. 



3. WACNERinetoden ger för litett virkesskörd, och omloppstider^ia bli 

 alldeles för höga. 



Denna anmärkning är den allvarligaste, då den beskyller W.^GNER- 

 metoden för att vara oekonomisk. Utgående ifrån det faktum, att på 

 Gaildorf, som är det enda ställe, där WAGNERsystemet rent tillämpas i 

 större skala, föryngringskanterna, d. v. s. angreppspunkterna, i genom- 

 snitt äro belägna på ett avstånd från varandra av 300 meter och att 



9* Skosszuh-ds/öreningens Tidskri/t iQ2i, Serien A. 



