126 ■ SVEN PETRINI 



kanten fl\'ttar sig med en hastighet som föga överskrider en meter per 

 ar, skulle man ju komma till det resultatet, att det åtgår 300 är för att 

 föryngra en avdelning (jfr den i detta häfte avdelning B intagna redo- 

 görelsen från Gaildorf). Med looårig omloppstid borde ju årligen nor- 

 malt föryngras en bredd av 3 meter om avdelningens bredd är 300 me- 

 ter. Då man nu vid WAGNERblädning ej återkommer oftare än vart 

 8:de år, skulle alltså en remsa om c:a 25 ms bredd varje gång behöva 

 kalläggas. Tar man som på Gaildorf endast 8 ä 10 meter åt gången 

 — och första gången endast 5 meter — så betyder detta ingenting 

 annat än att vi införa ungefär 300-årig omloppstid på granen, under det 

 att man allmänt anser att go år är tillräckligt för detta trädslag. 



Och i övergången, första gången föryngring vidtages efter Wagner- 

 princip, blir det än värre. Utgå vi nämligen från ett bestånd som re- 

 dan är moget för för\-ngring, säg av loo års ålder, så skulle ju de sist 

 avverkade träden nä fram till en ålder av 400 är. 



Med andra ord: avverkningen av de gamla förråden går för trögt, 

 och vi fä ej ut tillräckligt mycket virke ur skogen. Visserligen fås en del 

 virke extra genom gallring och ljushuggning, men detta är åtgärder som 

 tillämpas även med den vanliga kalhuggningsprincipen. Faktum är också, 

 att på Gaildorf har man fått alldeles för låg avverkning genom kant- 

 blädningar, varför man jämsides härmed har måst utföra vanliga trakt- 

 huggningar för alt fylla ut den i planen beräknade skörden. På så sätt 

 när man på Gaildorf upp till 5,9 fm'' avverkning per har årligen. 



På reviret Calmbach nära Langenbrand tillämpas en modifierad WAGNER- 

 blädning enligt ett system, som medelst användande av kulturer på- 

 skyndar föryngringen, så att revirförvaltaren ansåg sig kunna flytta 

 WAGNERkanten med en hastighet av 3,5 meter pr år. Trots det att 

 pä Calmbach finnas mycket stora förråd av gammal skog kom ärsav- 

 verkningen likväl ej upp till mera än 6 fm' per har, vilket kanske an- 

 tingen bör tolkas sä, att avståndet mellan föryngringskanterna var för 

 stort — d. v. s. mer än 350 m — eller också sä, att siffran 3,5 meters 

 årlig föryngring var överdrivet hög och ej motsvarades av verkligheten. 

 En bidragande omständighet av stor vikt är naturligtvis även att man 

 på Calmbach gallrar mycket svagt. 



På Langenbrand var skörden före Eberhards tid också omkring 6 fm^ 

 Nu uttagas emellertid 13 fm' per har årligen, och EBERHARD anser sig 

 kunna föryngra ett bestånd på 10 ä 15 gånger kortare tid än Wagner. 



4. Skärmförytigyingen stöper ej om skogen i någon 7iy form. 



WAGNER-systemet frångår principiellt den skogstyp som vi kalla den 

 likformiga och likåldriga skogen för att påtvinga skogen en ny tvångs- 



