Kl"T MODARNT WNKRKNlNclSSVS IKM 127 



tröja som lictcr »die räuniliche Ordnung». Denna nya ordning kan ej 

 framställas på ett revir pä mindre än hundratals år, och när man med 

 stora offer nått målet, då kanske man har fått tillräcklig erfarenhet för 

 att kunna säga att man gjort någonting som var galet. 



Den likformiga skogen, fördelad på ej alltför små arealenheter, mot- 

 svarar ovillkorligen skogsbrukets krav på ordning och reda, och denna 

 skogstyp har alltför stora fördelar för att vi skulle frivilligt uppge den 

 utan tvingande skäl. Eberh.^RD — och före honom HUNDESHAGEN 

 m. fl. — har visat möjligheten av att frambringa förstklassiga skogar 

 med bibehållande i stort sett av likformigheten. I vad som rör Sverige 

 torde man väl också kunna säga, att våra vackraste skogar äro av i 

 huvudsak likformig typ. 



Det torde i själva verket bero mindre på olikåldrighet än pä god 

 skogsvård om blädningen kan ge bättre resultat än trakthuggning, och 

 alla de fördelar som den naturliga föryngringen medför kunna vi lika 

 väl tillgodogöra oss i en likäldrig skog som i en olikåldrig. ^ 



\V.\GNER påstår, att den naturliga principen inom skogsbruket för 

 fram till en skogstyp som ö\erensstämmer med den olikåldriga bläd- 

 ningsskogen, men det kan väl diskuteras, om detta är så nödvändigt. 

 Om vi se på våra svenska urskogar skola vi finna, att majoriteten av 

 dem uppvisar en förvånansvärd likåldrighet. Särskilt framträdande är 

 detta förhållande då det gäller tallskogarna, men detsamma gäller myc- 

 ket ofta också för andra trädslag då de förekomma i slutna bestånd. 



Man kan därför ej för sådana avverkningsmetoder som arbeta på att 

 åstadkomma gruppvisa föryngringar eller överhuvud föryngring över små 

 arealer göra anspråk på monopol i fråga om att använda naturens egna 

 metoder, ty naturen använder många olika metoder, och alla äro ej 

 iieller av lika stort praktiskt värde för oss. 



Vi ha lielt enkelt icke tid att framskrida lineärt med föryngringen 

 som det rena WAGXERsystemet, och vi ha heller icke tid att plottra bort 

 för mycket detaljarbete på ett system av ett ändlöst antal luckor och 

 angreppspunkter. Vi böra inrikta oss litet mera i stor stil, och i fråga 

 om föryngringens effektivitet får ej glömmas, att det bör vara en om- 

 sorg för skogsvårdaren att framställa sådana förhållanden, att ett gott 

 fröår och gynnsamma betingelser för groning, etc. bli utnyttjade över 

 sä stora arealer som möjligt. 



Det kan naturligtvis sägas, att om nu också EberhaRDS kritik av 

 WAGNERsystemet är berättigad, så följer därav icke omedelbart, att 



' Med likaldrij; skog mena', här att beståndets liuvudinassa tillhör samma 20 äriga .ål- 

 dersklass. 



